ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 р.	Справа № 520/7296/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 16.08.21 року по справі № 520/7296/21
          за позовом         Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області  
          до         Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "САН ОЙЛ"                 
          про стягнення штрафу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» (далі – відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідача штраф за наступними рішеннями про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу:
№ 89 від 10.06.2020 року у розмірі 1156 гривні;
№ 90 від 10.06.2020 року у розмірі 1156 гривні;
№ 91 від 10.06.2020 року у розмірі 1156 гривні;
№ 92 від 10.06.2020 року у розмірі 1156 гривні;
№ 93 від 10.06.2020 року у розмірі 1156 гривні;
№ 94 від 10.06.2020 року у розмірі 1156 гривні;
- у загальному розмірі 6936 грн (шість тисяч дев`ятсот тридцять шість гривень 00 коп.) до державного бюджету для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 21081100, символ звітності 106, в установі банку - Казначейство України (ЕАП), одержувач ГУК Харків обл/МТГ Харків, код одержувача 37874947, номер рахунку UA558999980313030106000020649.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
23.06.2021 відповідачем до суду подано пояснення, в яких останній просив суд залишити позовну заяву без розгляду, з огляду на порушення позивачем строку звернення до суду.
Ухвалою суду від 01.07.2021 залишено позовну заяву без руху з підстав порушення строку звернення до суду, надано позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:
- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з зазначенням підстав для поновлення строку, поважності причин такого пропуску та надання доказів існування відповідних поважних причин;
- доказів отримання відповідачем рішень про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 10.06.2020 № 89, 90, 91, 92, 93, 94.
19.07.2021 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивач просив суд поновити строк звернення до суду з даним позовом. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивач, посилаючись на приписи ч.1 ст. 223 Господарського кодексу України, відповідно до якої при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом та п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, згідно з яким позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), стверджує, що для позовів про стягнення штрафу, як адміністративно-господарської санкції, у даному випадку, застосовується позовна давність в один рік. При цьому вказує, що такий висновок відповідає правовій позиції Другого апеляційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 17.04.2020 по справі № 520/14505/19, а також Верховного Суду, викладеною в постановах від 18.05.2016 у справі № 6-474цс16, від 08 червня 2016 року у справі № 6-3006цс15 та від 25 травня 2016 року у справі №6-1138цс 15.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року у справі № 520/7296/21 клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду залишено без задоволення. Клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» про залишення позовної заяви без розгляду задоволено.
Адміністративний позов Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Ойл» про стягнення штрафу залишено без розгляду.
На зазначену ухвалу суду позивачем подано апеляційну скаргу. Свою незгоду з ухвалою суду мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є протиправною, та просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі №520/7296/21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано приписи ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України, вважає, що для позовів про стягнення штрафу, як адміністративно-господарської санкції застосовується позовна давність в один рік. Тому позивач вказує, що судом першої інстанції не правильно застосовано строки звернення до суду, визначені ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Приймаючи оскаржувану ухвалу та залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Частинами 1, 2, 3 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень. 
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У межах спірних правовідносин питання сплати штрафів врегульоване Законом України «Про рекламу», яким не встановлено спеціальних строків для звернення суб`єктом владних повноважень з відповідним адміністративним позовом до суду.
Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що у разі несплати суб`єктом господарювання застосованої до нього штрафної санкції за результатами здійснених заходів державного нагляду (контролю) протягом 15 календарних днів з дня вручення або направлення розпорядчого документа в порядку, передбаченому абзацами дванадцятим і тринадцятим частини дев`ятої статті 7 цього Закону, якщо розпорядчі документи не були оскаржені до органу державного нагляду (контролю) та/або в судовому порядку та залишені в силі, сума санкції стягується в судовому порядку.
Отже, аналізуючи викладені вище норми, колегія суддів приходить до висновку, що позов про стягнення штрафних санкцій, який ґрунтується на підставі рішення органів Держпродспоживслужби, може бути поданий до адміністративного суду у тримісячний строк з дня спливу п`ятнадцятиденного терміну після отримання боржником рішення про накладення штрафу.
Як встановлено матеріалами справи, підставою для виникнення обов`язку щодо сплати заявленої до стягнення суми адміністративно-господарських санкцій у вигляді штрафу стали рішення про накладення штрафу.
Тобто, дана позовна заява із вимогою стягнення грошових коштів ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень і подана на виконання повноважень, що позивачем не заперечується.
10.06.2020 позивачем направлено відповідачу рішення про накладення штрафу, про що зроблено відмітку у відповідних рішеннях. Відповідно до копії повідомлення про вручення поштового відправлення, поданого позивачем разом з клопотанням про поновлення строку, відповідач отримав рішення про накладення штрафу 18.06.2020.
Таким чином, з урахуванням 15-денного строку на самостійну сплату, строк звернення до суду з позовом про стягнення штрафу розпочався з 04.07.2020 та закінчився 05.10.2020.
Тоді як, Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області звернулось до суду лише 23.04.2021.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана позовна заява подана позивачем більш як через три місяці після закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу.
В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що для позовів про стягнення штрафу, як адміністративно-господарської санкції застосовується позовна давність в один рік, в силу положень п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, та вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
Колегія суддів наведені доводи вважає необґрунтованими, з урахуванням того, що норми цивільного законодавства в питаннях визначення процесуального строку звернення до суду адміністративної юрисдикції суб`єктом владних повноважень не мають переваги перед нормами КАС України.
Посилання апеляційної скарги на правові висновки, викладені в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2020 року у справі № 520/14505/19, що відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Колегія суддів зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є виключно наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Отже, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку зазначені позивачем підстави не можуть бути визнані в якості поважних причин, що перешкоджали позивачу своєчасно реалізувати право на звернення до суду.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі "Меньшакова проти України", заява №377/02).
Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі "Perez de Rada Cavanilles v. Spain" ("Перез де Рада Каванілес проти Іспанії"), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року "Osman v. the United Kingdom" ("Осман проти Сполученого Королівства"), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року "Kreuz v. Poland" ("Круз проти Польщі"), заява №28249/95).
У рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.
Отже, відповідно до практики ЄСПЛ застосування національними судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 07.10.2019 по справі №826/8233/17 та від 11.12.2019 по справі №826/19577/15, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС  України.
Відповідно до приписів частини 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заву без розгляду.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Отже, об`єктивні та поважні причини пропуску зазначеного строку відсутні, а тому підстав до поновлення пропущеного позивачем строку суд не вбачає.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність залишення без розгляду позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а отже підстави для його скасування відсутні, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд.
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 по справі № 520/7296/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  29.11.2021 року