Постанова
Іменем  України
 
25 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 824/260/2018
провадження № 61-2898ав19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Олійник А. С.(суддя - доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В., 
секретаря судового засідання - Бондаря В. Б.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп», 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
особа, яка подала заяву про скасування рішення третейського суду, - ОСОБА_3 ,
за участю: 
представника заявника - адвоката Рибалки Олексія Костянтиновича,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 січня 2019 року у складі судді Невідомої Т. О. у справі за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди),
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви
У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду, як до суду першої інстанції, із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі - ТОВ «ФК «Фангарант Груп») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди).
Заяву мотивовано тим, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року стягнено солідарно заборгованість з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на корить ТОВ «ФК «Фангарант Груп» за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди) у розмірі 79 0,58,57 грн.   
Він не підписував договір поруки від 10 серпня 2017 року №60075150041. Підпис в графі «поручитель» виконаний не ОСОБА_3 , що підтверджено експертизою у кримінальному провадженні №12017100020012144 від 17 листопада 2017 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України. В Оболонському районному суді м. Києва триває розгляд справи № 757/75479/17-ц за позовом  ОСОБА_3 до ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ФОП ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору поруки. 
Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року він не отримував. У листопаді 2018 року з повідомлення Верховного Суду дізнався про розгляд апеляційної скарги у справі про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг». 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду як суду першої інстанції 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 січня 2019 року заяву ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року повернуто особі, яка її подала. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_3 подав заяву про скасування рішення третейського суду понад строк, встановлений цивільним процесуальним законом, а поновлення такого строку закон не передбачає.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із ухвалою Київського апеляційного суду від 04 січня 2019 року,  ОСОБА_3 подав до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати. 
Надходження апеляційної скарги до Верховного Суду як суду апеляційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2019 рокуОСОБА_5 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 січня 2019 року.
У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2019 року закінчено підготовчі дії у справі за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно Діючого Третейського Суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року у справі за позовом ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди). Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2019 року зупинено апеляційне провадження у цій справі до закінчення розгляду Першим сенатом Конституційного Суду України справи за конституційною скаргою громадянки Російської Федерації ОСОБА_6  від 14 січня 2019 року за вхідним № 18/206.
Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року заяву представника  ОСОБА_3 - адвоката Рибалки О. К. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено. Ухвалено проводити судове засідання, призначене у справі на 25 листопада 2021 року о 10:00 годин у режимі відеоконференціїпоза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року поновлено апеляційне провадження у цій справі. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 127 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У цій справі є низка фактів, які свідчать про наявність як особливих обставин, так і судових помилок, які унеможливили доступ ОСОБА_3 до суду та порушили його право на справедливий судовий розгляд, і які не враховано Київським апеляційним судом у зв`язку з надмірним формалізмом при вирішенні питання про прийняття ухвали про повернення заяви про скасування рішення третейського суду. 
Про рішення третейського суду він дізнався у листопаді 2018 року з повідомлення Верховного Суду. 
05 грудня 2018 року він звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» із заявою про надання оригіналу або завіреної головою третейського суду копії рішення від 02 липня 2018 року у справі №2017/1206-002, яка фактично була отримана 08 січня 2018 року. 
Київський апеляційний суд не врахував зазначені особливі обставини та постановив ухвалу про повернення заяви про скасування рішення третейського суду, чим порушив право ОСОБА_3 на справедливий судовий розгляд і доступ до правосуддя. 
Вимоги ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_3 грунтувалися на договорі поруки від 10 серпня 2017 року № 60075150041, за змістом якого ОСОБА_3 нібито поручився за виконання ОСОБА_1 обов`язку зі сплати коштів перед ТОВ «ФК «Фангарант Груп». ОСОБА_3 оскаржив цей договір поруки, оскільки його не підписував. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено, визнано недійсним договір поруки від 10 серпня 2017 року № 60075150041. Отже, підстав для стягнення коштів з  ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» немає.
Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У квітні 2019 року ТОВ «ФК «Фангарант Груп» подало відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, оскільки  ОСОБА_3 не дотримався вимог процесуального права щодо оскарження рішення третейського суду. ОСОБА_3 не заперечує тієї обставини, що особисто отримував ухвалу Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» про відкриття провадження у справі від 06 грудня 2017 року. Отже, він міг знати про розгляд у третейському суді справи за позовом до нього, однак не вжив жодних заходів контролю за стадіями розгляду справи, незважаючи, що документи третейського суду надсилались на його адресу реєстрації відповідно до положень Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг».
17 липня 2018 року на адресу Апеляційного суду міста Києва подано заяву про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг»  від 02 липня 2018 року у цій справі. ОСОБА_3 був однією із сторін у цій справі. Апеляційний суд міста Києва направляв йому копію заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.
Ця обставина дає підстави стверджувати, що ОСОБА_3 знав про розгляд Апеляційним судом міста Києва заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року у справі № 2017/1206-002, а відповідно міг знати і про існування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року, однак жодних дій із його отримання в тримісячний строк не здійснив.  
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
10 грудня 2018 року  ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного суду із клопотанням про поновлення процесуального строку та скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року, посилаючись на те, що копія рішення йому не надходила, про його існування стало відомо лише у листопаді 2018 року з повідомлення Верховного Суду.
Повернувши заяву ОСОБА_3 , суд встановив, що оскаржуване рішення третейського суду ухвалене 02 липня 2018 року,  ОСОБА_3 був стороною у справі, розглянутій третейським судом, а саме відповідачем. Із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 липня 2018 року  ОСОБА_3 звернувся 10 грудня 2018 року, проте преклюзивний строк його оскарження закінчився 01 жовтня 2018 року. 
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до частин першої, п`ятої та сьомої статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.
Заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев`яноста днів: стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.
Заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п`ятою або шостою цієї статті, повертається.
Отже, строк, передбачений пунктом 1 частини п`ятої статті 454 ЦПК України, є преклюзивним (припиняючим) тобто його закінчення є підставою для повернення поданої заяви. 
Посилання в апеляційній скарзі про те, що строк на оскарження рішення третейського суду не пропущено, оскільки його оскарження відбулося в межах дев`яноста днів з моменту, коли ОСОБА_3 дізнався про його існування, є необгрунтованим, оскільки заявник є стороною у справі, яка розглянута третейським судом, тому строк на оскарження рішення третейського суду від 02 липня 2018 року для ОСОБА_3 закінчився 01 жовтня 2018 року, тобто після закінчення дев`яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом.
Іншого порядку обчислення строку на оскарження рішення третейського суду процесуальний закон не визначає. 
Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права Київським апеляційним судом, інші доводи апеляційної скарги стосуються оскарження рішення третейського суду, проте зазначене не є предметом перегляду. 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись статтями 24, 351, 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 02 липня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 А. С. Олійник
                                                                                                С. О. Погрібний
                                                                                                В. В. Яремко