ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

08 листопада 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/5476/21
Головуючий у першій інстанції – Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1438/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2021 року (ухвалене о 10:17, повний текст рішення складено 20 серпня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди,-

                                           У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив: 
- визнати, що встановлені у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у нарахуванні і виплаті пенсії згідно поданої довідки, а також невиконання рішення суду про зобов`язання провести виплату пенсії призвело до заподіяння йому моральної шкоди у розмірі 100 000 грн; 
- стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною Казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку 100 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що протягом 2009-2021 років змушений звертатись до суду із вимогами про визнання незаконними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області і відновлення порушеного права, оскільки зміни у законодавстві України щодо пенсійного забезпечення призводять до порушення Головним управлінням його законних прав та інтересів. 
Так, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.11.2020, у справі № 620/4829/20, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії 01.04.2019 на підставі оновленої довідки Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24.09.2020 № ФЧ55193 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок. 
Протиправна бездіяльність відповідача, що встановлена вказаним судовим рішенням, а також його невиконанням, завдала позивачу моральної шкоди, яка полягає у психологічних хвилюваннях, приниженні честі та гідності, емоційному спустошенні, душевних стражданнях. 

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 25000 гривень шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України (далі по тексту – Казначейство) просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, а тому відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства не може нести відповідальності за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.
Заявник зазначає, що судом при винесенні оскаржуваного рішення не враховано, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача, третьої особи та тяжкими фізичними та моральними стражданнями, на які посилається позивач, так як позивачем не надано жодних доказів того, що ці фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій відповідача. 
Указує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатній для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і лише вказують на свідоме ігнорування положень Конституції України і Законів України, прийнятих судових рішень. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. Доводи відзиву зводяться до повторного викладу доводів позовної заяви.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, що встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, його невиконання, позивачеві завдано моральної шкоди, розмір якої з урахуванням ступеня вини відповідача, характеру та тривалості моральних страждань, негативних наслідків від перенесених моральних та психоемоційних травм, суд визначив у сумі 25 000 грн.
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24.09.2020 № ФЧ55193 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області  здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 у розмірі 74% грошового забезпечення на підставі оновленої довідки Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24.09.2020 № ФЧ55193 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, з урахуванням раніше виплачених сум. Рішення суду набрало законної сили 03.03.2021 (а.с.12-20).
26.04.2021 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження № 62580206 на виконання виконавчого листа № 620/4829/20, виданого 21.04.2021 Чернігівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області  здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 у розмірі 74% грошового забезпечення на підставі оновленої довідки Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24.09.2020 № ФЧ55193 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с.38).
06.05.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) у виконавчому провадженні № 62580206  винесено постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України за невиконання рішення суду боржником без поважних причин (а.с. 39).
Листом Головного Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області від 15.04.2021 повідомлено ОСОБА_1 про те, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 у справі №620/4829/20 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 по 03.12.2020 на підставі оновленої довідки. Різниця пенсії на виконання вищевказаного рішення суду за період з 01.04.2019 по 03.12.2020 складає 102259,46 грн (а.с. 36-37). Виплата зазначеної суми буде проведена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.
У матеріалах справи наявні медичні документи з яких вбачається, що позивач з 27.05.2019 по 10.06.2019 знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні КНП «ЧМЛ № 4», з 11.09.2020 по 25.09.2020 та з 17.02.2020 по 02.03.2020 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Чернігівський ОЦРЗОН» ЧОР (а.с. 44-45).
Відповідно до довідки Чернігівської обласної МСЕК № 1 від 01.12.2020 Серія 12 ААБ №874512, позивачу за результатами повторного огляду встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї, за висновком про умови та характер праці йому протипоказані фізичні та психоемоційні перевантаження (а.с. 46).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету.  Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.
За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v .Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).
У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» Європейський суд вказує на справу «Бурдов проти Росії» (№2), в якій зокрема вказано: «У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу».
Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що факт неправомірної бездіяльності відповідача встановлено судовим рішенням, а тривале, впродовж понад два роки, невиконання судового рішення завдало йому моральних страждань. Крім цього, судом на підставі досліджених доказів, наявних у матеріалах справи, встановлено, що позивач є пенсіонером, інвалідом 2 групи безстроково, якому  протипоказані фізичні та психоемоційні перевантаження.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.11.2020, що набрало законної сили 03.03.2021,  визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24.09.2020 № ФЧ55193 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області  здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 у розмірі 74% грошового забезпечення на підставі оновленої довідки Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24.09.2020 № ФЧ55193 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, з урахуванням раніше виплачених сум. Рішення суду набрало законної сили 03.03.2021, в частині виплати коштів позивачу не виконано.
Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги, що у зв`язку з невиконанням судового рішення суду щодо перерахунку пенсії позивачу не виплачено 102259,46 грн, виконання зазначеного рішення, було гарантовано державою, однак на протязі більше двох років воно не було виконано через бездіяльність державних органів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача морального відшкодування у розмірі 25 000 грн з Державного бюджету України.
З огляду на обставини даної конкретної справи, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 25 000 грн відповідає вимогам розумності та справедливості.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) зазначила, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року) зауважив, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).
Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.
Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено.
Як зазначено у частині другій статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Згідно статті 43 Бюджетного кодексу України безпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України.
Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України.
Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державної казначейської служби України.
Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження 12-110гс18.
За таких обставин, навіть за відсутності бездіяльності Державної казначейської служби України щодо виконання рішень суду, ухвалених на користь позивача, наявні підстави для стягнення з держави, як гаранта виконання судових рішень та виконавчих документів, заподіяної позивачу тривалим невиконанням судового рішення моральної шкоди.
Враховуючи вищевикладене, є помилковими доводи апеляційної скарги Казначейства про те, що останнє не може нести відповідальності за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту спричинення моральної шкоди протиправною бездіяльністю органу державної влади та того,  що позивачем не надано жодних доказів, що фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій відповідача, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2021 року - залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.
Керуючись ст. 367, 374, ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України – залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2021 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                        О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                    І.О.Боброва

                                                                                          Н.В.Шитченко