ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 463/10374/21 пров. № А/857/18235/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Улицького Р.М.,Шавеля Р.М., 
за участю секретаря                    Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою громадянина Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 вересня 2021 року (ухвалене головуючим – суддею Рудаков Д.І. о 12 год. 02 хв. у м. Львові) у справі № 463/10374/21 за адміністративним позовом 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до громадянин Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця ,який підлягає примусовому видворенню за межі України,

                                                          ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про продовження строку затримання громадянина Республіки Гана ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , та примусового видворення на строк 6 (шість) місяців, а саме до 08 год. 15 хв. 21.03.2021.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що термін утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України закінчується 21.09.2021, наявність умов за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме: відсутність інформації необхідної для ідентифікації особи з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства, існує необхідність продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 17.09.2021 адміністративний позов задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина Республіки Гана ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, на строк 3 (три) місяці, а саме до 08 год. 15 хв. 21.12.2021.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не співпрацює із позивачем, рішення суду про видворення не виконано, на даний час розгляду справи ідентифіковано відповідача, а тому з метою надання можливості забезпечити примусове видворення відповідача та виконання судового рішення, слід продовжити строк затримання громадянина Республіки Гана ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції були відсутні визначені законом підстави для продовження строку затримання відповідача.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що відповідач здійснив спробу незаконного, поза межами встановлених пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, на напрямку 453 прикордонного знаку, на відстані 800 м від лінії державного кордону, територія Княжпільської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, внаслідок чого о 08 год. 15 хв. 21.09.2020 був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділення інспекторів прикордонної служби «Мігово» (тип В) відділу прикордонної служби «Смільниця» (тип Б) 7 прикордонного загону.
24.09.2020 р Личаківським районним судом м. Львова прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.
08.10.2020 відповідача було поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України у Волинській області де він на даний час перебуває.
Оскільки термін утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України закінчується 21.09.2021, наявність умов за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме: відсутність інформації необхідної для ідентифікації особи з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства, позивач звернувся до суд з позовом про продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI).
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Статтею 30 Закону № 3773-VI визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.
Так, зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Частиною 3 ст. 30 Закону № 3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Частинами 11-13 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи.
При цьому, на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.
Так, порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі  іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року (далі - Інструкція).
Відповідно до абз. 1, 2 п. 1 розділу VI. Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців Інструкції № 353/271/150, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Львівським прикордонним загоном направлено запит від 29.09.2020 № 21/10772 (разом із додатками) для подальшого його скерування в Посольство Республіки Гана в Російській Федерації через Посольство України в Російській Федерації. 17.11.2020 на адресу прикордонного загону від Міністерства закордонних справ України надійшла копія звернення в якому повідомляється, що запит стосовно ідентифікації та документування відповідача направлений до Посольства України в Російській Федерації щодо подальшої його передачі до Посольства Республіки Гана в Російській Федерації (вих. 611/71/ВКЗ-500-3457 від 16.11.2020).
У зв`язку із ненадходженням до Департаменту консульської служби МЗС України відповіді на попередні звернення 7 прикордонним загоном з метою ідентифікації відповідача на Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України повторно направлено запит від 11.08.2021 № 21/19647 для подальшого його скерування в Посольство Республіки Гана в Російській Федерації через Посольство України в Російській Федерації.
03.09.2021 на адресу прикордонного загону надійшов лист про те, що Посольство України в Російській Федерації направило ноту Посольству Республіки Гана в Російській Федерації щодо ідентифікації відповідача.
10.09.2021 з консульського відділу Посольства України в Російській Федерації надійшла інформація про те, що Посольством Республіки Гана направлено паспорт громадянина Республіки Гана ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час розгляду справи в суді першої інстанції стало відомо, що відповідача ідентифіковано, оскільки позивачем отримано відповідні документи, що посвідчують його особу, а саме паспорт громадянина Республіки Ганна.
Відповідно до п. 1.ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України подається позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, а саме затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
За наведених правил ст. 289 КАС України стосовно іноземця, щодо якого поданий позов про його примусове видворення, може бути застосований такий захід як затримання за наявності обґрунтованих підстав вважати, що такий іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.
Враховуючи можливість існування спроби ухилення від виконання рішення про його примусове видворення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, враховуючи ідентифікацію відповідача, що з метою надання можливості забезпечити примусове видворення відповідача та виконання судового рішення, слід продовжити строк затримання останнього в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянин Республіки Гана ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова  від 17 вересня 2021 року у справі № 463/10374/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 02 листопада 2021 року