ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12431/21                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

Міністерство оборони України звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. та скасувати постанову Відділу ДВС, в рамках виконавчого провадження (ВП № 63855072) про накладання штрафу у розмірі 5100,00 грн. від 15.04.2021. 
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ним вживаються заходи щодо виконання рішення суду, однак виконання судового рішення можливе за рахунок коштів, які виділені Управлінню соціального захисту населення Солом`янської РДА, яке в свою чергу не виділило кошти для здійснення розрахунків на виконання рішення суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 63855072 про накладання штрафу від 15.04.2021.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апелянт зазначає, що постанова про накладення штрафу винесена правомірно, оскільки станом на дату її винесення, у визначений Законом строк, рішення суду боржником не виконано, а також не повідомлено державного виконавця щодо поважності причин такого невиконання.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що 03.11.2020 Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист №640/211661/19 з примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.01.2020 про зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за відпустку як постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 2014 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.09.2019.
08.12.2020 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження ВП №63855072 з примусового виконання виконавчого листа №640/211661/19 від 03.11.2020.
04.01.2021 державним виконавцем винесено вимогу про надання письмових пояснень щодо причин невиконання судового рішення, а також заходів, які вживались боржником з метою його фактичного виконання.
15.04.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», за невиконання без поважних причин рішення, винесено постанову про накладення на Міністерство оборони України штрафу у розмірі 5 100,00 грн.
Вважаючи зазначену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з частиною першою статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач на виконання рішення здійснив нарахування грошової компенсації. Водночас, у позивача наявні поважні причини невиконання судового рішення в частині фактичної виплати нарахованих коштів, що залишено поза увагою державного виконавця.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки матеріалами справи підтверджується, що Міністерство оборони України вживало заходи з метою виконання рішення суду.
Так, позивачем виконано судове рішення в частині нарахування особі грошової компенсації за відпустку як постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 2014 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.09.2019.
Водночас, фактична виплата нарахованих коштів здійснюється в порядку, передбаченому Бюджетним кодексом України, оскільки Міністерство оборони України є бюджетною установою.
Кошти на здійснення видатків пов`язаних з виплатою пільг та компенсацій відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачені державним бюджетом за КПКВ 2501200 «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Положеннями Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2009.2005 №936, передбачено, що соціальні  виплати, доплати (види допомоги), передбачені, зокрема підпунктом 9 пункту 4 цього Порядку (оплата додаткової відпустки оплата додаткової відпустки громадянам строком 14 робочих днів (16 календарних днів) відповідно до пункту 22 частини першої статті 20, пункту 1 частини першої статті 21, пункту 3 частини третьої статті 30 Закону №796-12), проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та фізичними особами - підприємцями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.
Позивач на виконання рішення суду звертався до уповноваженого органу із відповідними розрахунковими даними щодо компенсації витрат по невикористаній додатковій відпустці громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, за період з 2014 по 2019 роки.
УСЗН Солом`янської районної в місті Києві у листі від 06.08.2020 №108/260-5329/33 зазначило, що паспортом бюджетної програми КПКВК 2501200 «Соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2020 рік не передбачено фінансування незареєстрованої кредиторської заборгованості та виконання судових рішень. Оскільки МОУ не виконані установлені законодавством вимого щодо порядку використання коштів Державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме розрахунки по додатковій відпустці працівника ОСОБА_1 у 2016-2019 роках до уповноваженого органу не надавалися, кредиторська заборгованість в органах Державного казначейства України зареєстрована не була, тому УСЗН Солом`янської районної в місті Києві не має підстав для відшкодування витрат.
Надалі МОУ звернулося до Міністерства соціальної політики за роз`ясненням щодо порядку відшкодування витрат на виплату особі грошової компенсації за додаткову відпустку як постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС за 2014-2019 роки відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2020 по справі №640/21661/19. У зазначеному листі МОУ наголосило, що УСЗН Солом`янської районної в місті Києві не врахована та обставина, що МОУ надало розрахунки по додатковій відпустці на виконання судового рішення від 30.06.2020, тобто підстави для надання розрахунків виникли після прийняття відповідного рішення суду.
Листом від 28.08.2020 №220/5189 Мінсоцполітики повідомило, що оскільки МОУ порушено вимоги Порядку №936 щодо своєчасності подання розрахункових документів (до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування), вбачаються підстави для неприйняття уповноваженим органом відповідних документів.
Отже, надані позивачем документи до виконання прийняті не були з огляду на порушення Порядку №936 щодо своєчасності подання розрахункових документів, однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, в даному випадку дотримати вимоги Порядку №936 було неможливо у зв`язку із здійсненням нарахувань за попередній період на виконання судового рішення.
Разом з цим, після відкриття виконавчого провадження Міністерство оборони України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про роз`яснення рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2020 у справі №640/21661/19, у якій просило роз`яснити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2020 з огляду на те, що Міністерство соціальної політики відмовило Міністерству оборони України у відшкодуванні витрат, пов`язаних з виплатою грошової компенсації ОСОБА_1 за відпустку як постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 2014 по 2019 рік. 
Наведені обставини свідчать, що Міністерством оборони України на момент прийняття спірної постанови вживалися заходи з метою виконання судового рішення. При цьому, у позивача наявні поважні причини його невиконання в частині фактичної виплати нарахованих коштів.
Доводи апелянта про те, що позивачем не було повідомлено державного виконавця щодо поважності причин такого невиконання спростовуються самим апелянтом, який зазначає, що 04.02.2021 МОУ надіслано заяву, яка зареєстрована МЮУ 10.02.2021 за №4795-33-21, в якій позивач просив зупинити виконавчі дії та не вживати заходи щодо накладення штрафів на МОУ. Як зазначає апелянт, у зазначеній заяві МОУ повідомляло, що кошти на погашення заборгованості мають бути перераховані УСЗН Солом`янської районної в місті Києві.
Отже, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України був обізнаний із причинами невиконання судового рішення та вказані обставини залишені поза увагою відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин, що є підстав для її скасування та, відповідно, часткового задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду попередньої інстанції та не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

Суддя                                        В.П.Мельничук

                                   Суддя                                        О.М.Оксененко