ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1834/21; 22-ц/821/1822/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/1032/21 Категорія: 304000000  	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 жовтня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л. 
за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шипілова Олександра Вікторовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2021 року та апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК-Стройтрейд» - адвоката Драченка Владислава Вікторовича на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК-Стройтрейд» про стягнення пені та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 30.10.2018 року між нею та відповідачем було укладено договір № 27/18 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, предметом якого є те, що продавець передає, а покупець приймає у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_1 площею 49, 82 кв.м. в АДРЕСА_2 у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж об`єкту нерухомості.
Вартість майнових прав на квартиру за цим договором становить 523 110 грн, що визначено п. 3.1. цього Договору.
Згідно п. 3.2.1 Договору оплата вартості майнових прав на квартиру повинні бути здійснені позивачем до 31.10.2018 року.
Позивач особисто перераховує кошти на поточний рахунок відповідача вказаний в реквізитах Договору (п.3.5 Договору).
Вказує, що вона виконала свої зобов`язання та одним платежем 30.10.2018 року сплатила 523 110 грн на користь відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 30.10.2018 з відміткою банку про сплату коштів на рахунок відповідача № НОМЕР_1 в ПАТ «УкрСиббанк».
Відповідно до п. 2.4 договору орієнтовний строк 100% готовності об`єкта будівництва – 1-й квартал 2019 року. Відповідач має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва та змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва та змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до 6 місяців і це не буде вважатися порушенням умов Договору.
Тобто, з 1 квітня 2019 року по 31 вересня 2019 року відповідач мав право в односторонньому порядку змінити строк будівництва та змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до 6 місяців і це не є порушенням умов Договору.
Разом з тим, відповідач продовжив порушення умов Договору (зокрема п.2.4) та до цього часу не добудував та не здав в експлуатацію вищевказаний будинок АДРЕСА_2 .
Також, зазначає, що в порядку досудового врегулювання спору відповідачу пропонувалося сплатити кошти, що підтверджується листом Позивача від 11.01.2021, де відповідач таку вимогу проігнорував та листом від 25.01.2021 відмовив у виплаті вказаних сум посилаючись на те, що вимоги не підпадають під дію вимог ЗУ «Про захист прав споживача» та укладений договір від 30.10.2018 року не містить зобов`язань з боку відповідача вчасно здійснити будівництво будинку та прийняти його в експлуатацію.
Відповідно до п. 6.1 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за даним договором, винна сторона відшкодовує потерпілій стороні всі збитки, спричинені такими її винними діями (бездіяльністю) згідно чинного законодавства України.
Виходячи з умов п. 1 Договору, вважає, що вона є споживачем, який під час укладення та виконання Договору розраховував на отримання (придбання тощо) продукції, яку відповідач не виготовив та не зробив.
На думку позивача, починаючи з 01.10.2019 року по день подання позову відповідач повинен сплатити їй пеню у розмірі 3% вартості роботи, тобто від суми 523 110 грн, що складає 7 815 263, 40 грн.
Крім того, позивач зазначає, що неправомірні дії відповідача, а саме порушення умов Договору та норм ЗУ «Про захист прав споживачів» призвели її до моральних страждань. Завдану моральну шкоду вона оцінює в розмірі 350 000 грн.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «ПБК-Стройтрейд» на її користь пеню у розмірі 3% вартості роботи, що складає 7 815 263, 40 грн; стягнути з ТОВ «ПБК-Стройтрейд» на її користь завдану моральну шкоду в сумі 350 000 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на думку суду встановлення орієнтовного строку вказує на невизначеність такої істотної умови як строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в Постановах від 17.10.2018 у справі №757/39364/15-ц, провадження 61-591718 та в постанові від 20.07.2020 у справі № 369/6303/19.
Прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно–правових відносин, а тому, на думку суду, відсутні порушення зі сторони ТОВ «ПБК-Стройтрейд».
На думку суду першої інстанції, до Договору №27/18 від 30.10.2018 року купівлі продажу майнових прав на квартиру не застосовується Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки, сторони самостійно в п.1.1. визначили, що їх відносини регулюються ЦК України, а саме статтею 656 ЦК України. А тому, посилання позивачки на ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки сторони в п.1.1. Договору визначили, що він регулюється ЦК України, у зв`язку з чим норми Закону України «Про захист прав споживачів», на думку суду, на зазначені правовідносини не розповсюджуються.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ПБК-Стройтрейд» пені в сумі 7 815 263, 40 грн є необґрунтованими, не доведеними та безпідставними, а тому не підлягають до задоволення.
Позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, які є похідними від основного позову також не підлягають до задоволення, оскільки ТОВ «ПБК-Стройтрейд», на думку суду, не порушило своїх зобов`язань за укладеним між ТОВ «ПБК-Стройтрейд» та позивачем  ОСОБА_1 за договором №27/18 купівлі – продажу майнових прав на квартиру від 30.10.2018 року.
Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 серпня 2021 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2021 року доповнено реченням наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПБК-Стройтрейд», судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн. Решті заяви відмовити.».
В обґрунтування додаткового рішення судом першої інстанції зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн, витрачені позивачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому суд вважав, що є підстави для задоволення заяви позивача в цій частині.
Також відповідно до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 22 березня 2021 року, укладеним між ТОВ «ПБК-Стройтрейд» та Адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси», сторони додатково домовилися про «гонорар успіху». Якщо для клієнта прийнято позитивне рішення розмір «гонорару успіху» становить 1% від ціни позову, що у даному випадку складає 81 652,63 грн. Суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити адвокату Драченку В.В. в цій частині, оскільки такий розмір гонорару виходить за межі визначення розміру гонорару адвоката та не відповідає принципам розумності, співмірності та добросовісності, а тому є необґрунтованими.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Шипілов О.В., вважаючи, що рішення суду від 21 липня 2021 року є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з невідповідністю висновків суду обставинам справи, при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у позові позивач не посилався, як на підставу своїх вимог на дію ст.ст. 901, 903 ЦК України (договір про надання послуг), а навпаки визначив, що у даній справі слід застосувати визначення, які надані у статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Таким чином, позивач правомірно застосував вимоги ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо вимоги про стягнення пені у розмірі 3% вартості роботи, що складає 7 815 263,40 грн.
Крім того, вказує, що виходячи з умов п. 1 Договору позивач є споживачем, який під час укладення та виконання договору розраховував на отримання (придбання тощо) продукції, яку відповідач не виготовив та не зробив, а отже має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначено в сумі 350 000 грн.
Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює правовідносини, що виникли між сторонами договору купівлі-продажу майнових прав щодо об`єкта нерухомого майна – житлове будівництво та про те, що вказаним договором не передбачено відшкодування моральної шкоди, а отже відсутні підстави для її відшкодування є помилковими.
Звертає увагу, що судом першої інстанції безпідставно не долучено до справи докази подані позивачем 12.07.2021 року.
Також, помилково суд вважав, що відповідно до п. 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461, датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката, а позивач не отримала сертифікату відповідності закінченого будівництвом об`єкта, оскільки будинок не збудований та не зданий в експлуатацію.
Вказує, що суд не розрізняє поняття «готовність об`єкта», яка залежить повністю від відповідача та «прийняття об`єкта будівництва до експлуатації», при якому відповідач може такий строк змінювати до 6 місяців.
У відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду представник ТОВ «ПБК-Стройтрейд» - адвокат Драченко В.В. вказує, що встановивши, що термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначено, а вказана орієнтовна дата, а також те, що прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони ТОВ «ПБК-Стройтрейд» відсутній. Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені).
Зазначає, що постанова Великої палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі №216/3521/16 констатувала можливість стягнення моральної шкоди в правовідносинах, де договором прямо не передбачено такої можливості. 
Щодо подання додаткових доказів, то сторона позивача не виконала свого обов`язку щодо вчасного подання доказів та необгрунтувала в клопотанні випадків неможливості подання таких доказів у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
У апеляційній скарзі на додаткове рішення представник ТОВ «ПБК-Стройтрейд» - адвокат Драченко В.В., вважаючи його необґрунтованим просив суд змінити, стягнувши витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 94 652,63 грн.
Вказує, що підставою для часткового задоволення витрат на професійну правничу допомогу, на думку суду першої інстанції, є не співмірність таких витрат з предметом позову, однак судом не взято до уваги положення частини 6 ст. 137 ЦПК України та позицію Великої палати Верховного Суду викладеної в постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 щодо стягнення гонорару успіху.
Зазначає, що позивач, ні у відповіді на відзив на позовну заяву, ні в клопотанні про залишення без розгляду клопотання про розподіл судових витрат не заявляв про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, натомість стверджував про те, що витрати не підлягають стягненню, при цьому жодного обґрунтованого доводу відповідачем не наведено.
У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення представник ОСОБА_1 – адвокат Шипілов О.В. вказує, що відповідачем порушено порядок подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу та ним не було зроблено відповідну заяву щодо подання таких доказів до закінчення судових дебатів.
Вказує, що у разі врахування судом наданих апелянтом доказів сплати витрат на професійну правничу допомогу та дотримання подачі таких доказів апелянтом, слід виключити надані послуги на суму 4500 грн, оскільки норма статті 242 ЦПК України не передбачає написання промови для судових дебатів (70 хв.), а представництво інтересів клієнта у даній справі у судовому засіданні 21.07.2021 року в судових дебатах вже була включена в пункт 13 Акту №1 та визначено 75 хв. витраченого часу.
Крім того, зазначає, що редакція п. 4.5 і сам договір не визначають, що такі витрати повинні бути понесені саме у даній справі, а також договір не визначає, що мається на увазі під визначенням «позитивний результат», ким приймається рішення і чи включається до такого результату випадок, коли клієнт є відповідачем у справі, оскільки подальший текст пункту визначає випадки, коли у справі приймає і інша сторона (мирова угода, залишення без розгляду).
До апеляційної скарги на рішення суду представником позивача долучено клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів та подання доказів у справі, у якому просить суд апеляційної інстанції долучити лист ОСОБА_1 від 17.05.2021 року, лист Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Черкаській області від 28.05.2021 вих. №13-04-23-04/1813-21, лист ТОВ «ПБК-Стройтрейд» від 22.03.2021 вих.№22/3.
Клопотання мотивовано тим, що докази не могли бути подані разом з позовом, оскільки заява позивача від 17.05.2021 року була направлена до ГУ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Черкаській області щодо надання роз`яснення лише після відмови суду в заяві про забезпечення позову і відповідь на неї була отримана позивачем 28.05.2021 року.
В той же час, у листі Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Черкаській області від 28.05.2021 року зазначається, що Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. 
За договором №27/18 від 30.10.2018 року позивач отримує від відповідача майнові права на квартиру, тобто відповідач налає послугу з передачі позивачу певного визначеного договором нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, тобто квартири, яку він отримує в майбутньому.
Щодо листа відповідача від 22.03.2021 року, то він був отриманий позивачем лише 25.03.2021 року.
На думку представника позивача дані докази повністю підтверджують позовні вимоги позивача та вказують на те, що на договір №27/18 від 30.10.2018 року, за яким стягується пеня та моральна шкода, розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів» і у позивача є правові підстави застосовувати дію ч. 5 ст. 10 даного Закону, оскільки відповідачем порушено умови п. 2.4 Договору.
Пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, наприклад, якщо новий доказ з`явився після розгляду справи судом першої інстанції або раніше був недоступний заявнику. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 83 ЦПК України передбачено, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
З даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 11 лютого 2021 року.
Як видно з наданих доказів запити та заяви про роз`яснення були надіслані стороною позивача на адресу ГУ Держпродспоживслужби в Черкаській області та відповідача після подання позову, а саме 17 травня 2021 року, 25 лютого 2021 року, 18 березня 2021 року.
При цьому письмових заяв на адресу суду про неможливість подання певного доказу, у порядку частини 4 статті 83 ЦПК України, позивачем надано не було. 
У даному випадку, колегія суддів не вбачає виняткових обставин, які унеможливили подання зазначених доказів позивачем у строки визначені процесуальним законодавством до суду першої інстанції, а звернення до установ, органів та організацій із заявами для надання певних роз`яснень після подачі позову не є такими винятковими обставинами, тому такі докази не приймаються до розгляду.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг доходить наступних висновків.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване рішення та додаткове рішення не в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПБК-Стройтрейд», яке належним чином зареєстроване, діє відповідно до законодавства України, надалі «Продавець» та позивачкою  ОСОБА_1  (надалі –"Покупець"), разом іменуватимуться як "Сторони", а кожен з них окремо – як "Сторона" та у відповідності до пункту 1 статті 6 та статті 656 Цивільного кодексу України, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру       АДРЕСА_3  (надалі –"Об`єкт будівництва") та оплатити Ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору - предметом цього Договору є майнові права на Квартиру, які після набуття Покупцем їх у власність реалізуються шляхом набуття права власності (володіння, користування та розпорядження) на Квартиру після прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію та оформлення Покупцем відповідних правовстановлюючих документів (державної реєстрації права власності). За умови виконання своїх обов`язків за цим Договором Покупець одержить від «ПБК-Стройтрейд» документи, необхідні для оформлення правовстановлюючих документів (державної реєстрації права власності), що підтверджують право власності Покупця на Квартиру.
Майнові права відповідно до п.1.3. на Квартиру за цим Договором передаються від «ПБК-Стройтрейд» Покупцю шляхом підписання Акту прийому-передачі Квартири (як сукупності майнових прав) (надалі –"Акт прийому-передачі"), який є невід`ємною частиною цього Договору та зразок якого Сторони погодили в Додатку №1 до цього Договору. Акт прийому-передачі підписується Сторонами після прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом Об`єкта будівництва, та за умови повної оплати Покупцем Ціни майнових прав на Квартиру. Факт повної оплати Покупцем Ціни майнових прав на Квартиру буде підтверджуватися наданням відповідної Довідки. Квартира (як сукупність майнових прав) переходить від «ПБК-Стройтрейд» до Покупця після підписання Акту прийому-передачі.
Орієнтовний строк 100% готовності Об`єкта будівництва відповідно до п.2.4 – 1 квартал 2019 року. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію Об`єкта будівництва на строк до шести місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього Договору.
Відповідно до п.5.3. Продавець зобов`язується:
5.3.1.Своєчасно та у повному обсязі виконувати свої зобов`язання за цим Договором та виконувати інші функції і обов`язки згідно договору;
5.3.2.Здійснювати нагляд за будівництвом об`єкту та введенням його в експлуатацію;
5.3.3.Контролювати виконання укладених договорів з підрядними організаціями.
Вартість майнових прав на квартиру по АДРЕСА_2 за договором №27/18 купівлі – продажу майнових прав на квартиру від 30.10.2018 становить 523 110 грн, що визначено п.3.1 цього Договору.
Згідно п.3.2.1 Договору оплата вартості майнових прав на квартиру повинні бути здійсненні позивачем до 31.10.2018 року.
Відповідно до п.3.5 договору позивач особисто перераховує кошти на поточний рахунок відповідача вказаний в реквізитах Договору.
Установлено, що позивачка свої зобов`язання виконала та 30.10.2018 року сплатила 523 110 грн на користь відповідача, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 30.10.2018 року (арк.спр.13).
В порядку досудового врегулювання спору відповідачу було надіслано вимогу, де пропонувалося сплатити кошти, що підтверджується листом позивачки від 11.01.2021 року, де відповідач надіслав позивачу листа від 25.01.2021 та відмовив у виплаті коштів, посилаючись на те, що вимоги позивача не підпадають під дію вимог Закону України «По захист прав споживачів» та укладений між позивачем та відповідачем договір від 30.10.2018 року не містить зобов`язань з боку відповідача вчасно здійснити будівництво будинку та прийняти його в експлуатацію.

Щодо стягнення пені
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року в справі № 948/393/20 (провадження № 61-17757св20) вказано, що «відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: мети правочину, змісту попередніх переговорів, усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш у правовідносинах між собою), звичаїв ділового обороту; подальшої поведінки сторін; тексту типового договору; інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України».
Аналіз цивільного законодавства свідчить, що перекваліфікація відповідного договору може мати місце, зокрема, при: (а) недійсності договору (зокрема, удаваності договору); (б) тлумаченні змісту договору. Перекваліфікація договору можлива тільки в тих випадках, коли вона відбувається в межах спору, що стосується такого договору. Саме такий висновок зумовлений тим, що по своїй суті перекваліфікація направлена на з`ясуванні справжньої волі сторін договору, який перекваліфіковується в інший. А це, відповідно, можливо зробити тільки в рамках спору щодо такого договору.
У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (абзац перший частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Тлумачення абзацу 1 частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що цей абзац застосовується до договорів підряду та договорів про надання послуг, та не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав. Відповідно прострочення зобов`язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Вказане викладене у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №587/823/19, що у силу вимог частини 4 статті 263 ЦПК України підлягає обов`язковому врахуванню колегією суддів при застосуванні норм права у спірних правовідносинах. 
У даній справі зміст договору від 30 жовтня 2018 року та тлумачення його змісту (зокрема, з урахуванням однакового для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів) дозволяють зробити висновок про те, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав. Договір купівлі-продажу майнових прав від 30 жовтня 2018 року не містить елементів договору підряду чи договору про надання послуг.
Отже, абзац 1 частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується до договорів підряду та договорів про надання послуг, та не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені. 

Щодо відшкодування моральної шкоди
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
У частині першій статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У частині першій статті 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, а саме у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доводи позивача про те, що відповідачем порушено строки будівництва, оскільки строком виконання зобов`язань відповідача, встановленим у пункті 2.4 договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 30 жовтня 2018 року, є перший квартал 2019 року колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки даним пунктом передбачено, що продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до шести місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього Договору, тобто кінцевим терміном готовності об`єкта є 31 вересня 2019 року. 
Водночас будівництво у визначений термін не завершено, що є порушенням прав позивача, як сторони правочину.
Слід окремо звернути увагу, що поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання» не є тотожним. Колегія суддів враховує положення пункту 4.1 договору, в якому сторони погодили, що договір діє до повного виконання зобов`язань обома сторонами, тобто вказане є строком дії договору, водночас строком виконання зобов`язання вважається кінцева дата 31 вересня 2019 року, яка порушена продавцем майнових прав на квартиру ТОВ «ПБК-Стройтрейд» та на саме на дані обставини посилається позивач у справі.
Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.  
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
За пунктами 18, 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Як вбачається з положень статті 2 договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості.
Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір купівлі-продажу майнових права передбачає в подальшому набуття їх покупцем права власності на квартиру, а отже на такі правовідносини поширюється дія вказаного закону.
Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.  
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) та у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №755/3509/18.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що Закон України «Про захист прав споживачів» регулює правовідносини, що виникли між сторонами договору купівлі-продажу майнових прав щодо об`єкта нерухомого майна - квартири та про те, що у разі порушення вимог даного закону наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, є вірними.  
Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено порушення прав позивача з боку ТОВ «ПБК-Стройтрейд» в частині завершення строків будівництва.
При цьому, враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає об`єктивним та справедливим розміром понесеної позивачем моральної шкоди 15000 грн.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому її апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо витрат пов`язаних з оплатою судового збору
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 101), а тому позивач звільнена від сплати судового збору.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на викладене з ТОВ «ПБК-Стройтрейд» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 375 грн (позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволені апеляційним судом на 4,29 %).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу 
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа,              а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження  № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Судом установлено, що додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 серпня 2021 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2021 року доповнено реченням наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПБК-Стройтрейд», судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн. Решті заяви відмовити.».
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17.
25 березня 2021 року представником ТОВ «ПБК-Стройтрейд» - адвокатом Драченко В.В. направлено до суду відзив на позовну заяву, у якій зокрема представник відповідача просив стягнути понесені судові витрати, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 100 000 грн.
Даний відзив поданий у строк визначений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 18 лютого 2021 року, яку відповідач отримав 15 березня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення 1801507004888.
 23 липня 2021 року представником відповідача адвокатом Драченком В.В. подано клопотання в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК-Стройтрейд» про ухвалення додаткового рішення. Клопотання мотивовано тим, що адвокатом було надано клієнту юридичних послуг на загальну суму 94 652,63 грн, які складаються з 13 000 грн – витрачений адвокатом час на підготовку справи до розгляду, написання процесуальних документів та представництво клієнта у суді та 81 652,63 грн – гонорар успіху адвоката відповідно до пункту 4.5. Договору, які просив стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача.
Вбачається, що 22 березня 2021 року між ТОВ «ПБК-Стройтрейд» та адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси» в особі голови об`днання Драченка В.В. укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги №46-03, у пункті 4.3 якого сторони погодили, що вартість послуг наданих адвокатом складає 1000 грн за одну годину роботи, але не повинна перевищувати суму в розмірі 100 000 грн. 
Відповідно до  Додаткової угоди №1 від 22 липня 2021 року до Договору про надання правової допомоги №46-03 від 22.03.2021 пункти 4.3 та 4.5 викладено в наступних редакціях: «Вартість послуг складає 1000 грн за одну годину роботи, але не повинна перевищувати суму в розмірі 500 000 грн. «Крім цього, сторони додатково домовилися про «гонорар успіху», якщо для клієнта прийнято позитивне рішення. Розмір «гонорару успіху» становить 1% від ціни позову. Позитивним результатом вважається також закінчення справи моровою угодою та залишення справи без розгляду за заявою іншої сторони у справі».
Згідно Акту №1 від  22  липня 2021  року  наданих послуг до Договору про надання правничої  допомоги №46-03 (який визначає перелік робіт проведений адвокатом на день складання акту, узгоджується відповідно до умов основного договору розмір гонорару, який клієнт має сплатити адвокату за виконану роботу: консультація – 70 хв.; ознайомлення та аналіз позовної заяви ОСОБА_1 – 70 хв.; підготовча робота для складання відзиву на позовну заяву у справі 711/1032/21; аналіз законодавства та судової практики – 130 хв.; написання та подача відзиву на позовну заяву у справі №711/1032/21 – 70 хв.; представництво інтересів клієнта в Придніпровському районному суді м. Черкаси в ході розгляду справи №711/1032/21 – 20 хв.; написання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №711/1032/21 – 05 хв.; представництво інтересів клієнта в Придніпровському районному суді м. Черкаси в ході розгляду справи №711/1032/21 – 40 хв.; ознайомлення з апеляційною скаргою на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси про відмову в забезпеченні позову у справі №711/1032/21 – 30 хв.; підготовча робота для складання відзиву на апеляційну скаргу у справі №711/1032/21 аналіз законодавства та судової практики, написання відзиву на апеляційну скаргу - 70 хв; представництво інтересів клієнта в Черкаському апеляційному суді в ході розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу про відмову в забезпеченні позову у справі №711/1032/21 – 25 хв.; аналіз клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів та подання доказів та написання заперечення на нього у справі №711/1032/21 – 45 хв.; написання промови для судових дебатів у справі №711/1032/21 – 70 хв.; представництво інтересів клієнта в Придніпровському районному суді м. Черкаси в ході розгляду справи №711/1032/21 – 75 хв; написання клопотання про розподіл судових витрат у справі №711/1032/21, складання актів та рахунків – 60 хв.; «Гонорар успіху» в розмірі 1% від заявленої суми позову (пункт4.5.Договору) – 81 652,63 грн.
Отже, вартість послуг в пункті 1 Акту№1 надання послуг (детальний опис робіт) до Договору про надання правової допомоги №46-03 становить: а) 13000 грн - 13 год. 00 хв. витрачених на підготовку справи до розгляду, написання процесуальних документів та представництво інтересів клієнта в Придніпровському районному суді м. Черкаси; б) 91 652,63 грн – «гонорар успіху» в розмірі 1% від заявленої суми позову. Всього до сплати: 94 652,63 грн.
Також надано рахунок на оплату №71 від 22.07.2021 року на суму 94 652,63 грн, а також платіжне доручення №4602 від 22.07.2021 про оплату послуг АО «Право, бізнес і фінанси» за договором №46-03 від 22.03.2021 року - в розмірі 94 652,63 грн.
Крім того, у матеріалах справи наявний ордер №1009612 на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «ПБК-Стройтрейд» у Придніпровському районному суді м. Черкаси адвокатом Драченко В.В. (т. 1 а.с. 36).
ОСОБА_1 подала клопотання у якому вказує, що представник відповідача посилається на договір правової допомоги №46-03 від 22.03.2021 року, як на підставу надання правничої допомоги відповідачу, але звертає увагу, що такий договір укладений для представництва інтересів відповідача в цілому, а не лише у цій справі.
Вказує, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
Зазначає, що не може братися до уваги і гонорар успіху в сумі 81 652,63 грн, оскільки в наданих документах з боку представника відповідача, вбачається лише посилання на п. 4.5 Договору, який не передбачає гонорар успіху саме у справі №711/1032/21, як і сам договір, а отже такі витрати на професійну правничу допомогу у даній справі не є доведеними та не пов`язані з її розглядом.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Колегія суддів звертає увагу, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема, умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, ураховуючи наведені вище положення процесуального законодавства та беручи до уваги те, що стороною заявника підтверджено належним чином надання адвокатом Драченком В.В. професійної правничої допомоги на суму 13 000 грн, на користь ТОВ «ПБК-Стройтрейд» з позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 12 443,60 грн.
Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зі складністю цієї справи, які надані адвокатом Драченком В.В. обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. 
Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, зважаючи на обсяг наданих послуг та їх складність, колегія суддів не вбачає підстав для їх стягнення з позивача.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шипілова Олександра Вікторовича – задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2021 року – скасувати в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК-Стройтрейд» про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК-Стройтрейд» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК-Стройтрейд» в дохід держави судовий збір у сумі 375 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК-Стройтрейд» - адвоката Драченка Владислава Вікторовича – задовольнити частково.
Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 серпня 2021 року – змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК-Стройтрейд» з 13 000 грн до 12 443,60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 28 жовтня 2021 року.

Судді: