Постанова
Іменем України
 
17 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 705/4132/19
провадження № 61-317св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», 
треті особи: державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційний центр» Каленчук Микита Андрійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» на постанову Черкаського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року у складі колегії суддів:                Василенко Л. І., Гончар Н. І., Сіренко Ю. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Централ Фінанс») про визнання недійсним та скасування рішення.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09 липня 2019 року в процесі моніторингу Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна дізнався, що 26 квітня 2019 року о 15:37:55 державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційний центр» Черкаської області Каленчуком М. А. проведено реєстрацію зміни власника на нежитлове приміщення - магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 31389246). Власник: ТОВ «ФК «Централ Фінанс», код ЄДРПОУ: 40371994.
Вважає, що реєстрація зміни власника вказаного майна проведена з порушенням чинного законодавства України, оскільки 43/50 частин нежитлової будівлі - магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 24033411, належали йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 18 липня 2008 року НОМЕР_1 ,  а 7/50 частин - ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності                             від 18 липня 2008 року  НОМЕР_2 .
Вказане майно перебувало в іпотеці у зв`язку з укладенням кредитного договору між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») та фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП)                  ОСОБА_2 .
Зазначав, що відповідач не надав державному реєстратору необхідних даних, а державний реєстратор, у свою чергу, не встановив розміру вимоги за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також усіх підстав для реєстрації за ТОВ «Централ Фінанс» права власності на спірний об`єкт нерухомості.
Уточнивши позовні вимоги, просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46694241                            від 02 травня 2019 року 11:45:02 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення - магазин, що знаходиться на                                                 АДРЕСА_1 , проведене державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційний центр» Черкаської області Каленчуком М. А., згідно з яким право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ТОВ «ФК «Централ Фінанс», та скасувати запис про проведення державної реєстрації права власності номер 31389246;
- припинити право власності ТОВ «ФК «Централ Фінанс» на нежитлове приміщення - магазин, що розташований на АДРЕСА_1 (номер запису права власності 31389246);
- поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 231 в Книзі 1 на нежитлове приміщення - магазин, що розташований на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 24033411 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1821371171108) за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 18 липня 2008 року НОМЕР_1 ,  виданого виконавчим комітетом Уманської міської ради, частка власності 43/50,  та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 18 липня 2008 року НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Уманської міської ради, частка власності 7/50.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня               2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем порушення його прав, свобод чи законних інтересів з боку ТОВ «ФК «Централ Фінанс» при набутті останнім права власності на спірне нежитлове приміщення.
Короткий зміст постанови апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня                 2020 року скасовано.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46694241 від 02 травня  2019 року 11:45:02 про реєстрацію речового права на нежитлове приміщення - магазин, що знаходиться на АДРЕСА_1 , загальною площею 568 кв. м, проведене державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційний центр» Черкаської області Каленчуком М. А., згідно з яким право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ТОВ «ФК «Централ Фінанс», номер запису про право власності 31389246.
Припинено речове право ТОВ «ФК «Централ Фінанс» на нежитлове приміщення - магазин, що розташований на АДРЕСА_1 (номер запису права власності 31389246).
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд виходив із того, що документи, на підставі яких право власності перейшло до відповідача та які містяться в реєстраційній справі, відрізняються від Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Крім того, державному реєстратору не було надано договору іпотеки, який і містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Державному реєстратору надано підтвердження вручення вимоги лише позичальнику ФОП ОСОБА_2 та позивачу ОСОБА_1 , при цьому будь-яких доказів щодо вручення чи направлення вимоги іншому майновому поручителю ОСОБА_3 реєстратору надано не було, а останнім не перевірено вказаних обставин, що є порушенням вимог законодавства. Оцінка нежитлового приміщення проведена без дотримання вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», яким унормовано положення (національні стандарти) оцінки майна.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
06 січня 2021 року ТОВ «ФК «Централ Фінанс» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення, справу направити на новий апеляційний розгляд.
Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах щодо правил предметної та суб`єктної юрисдикції, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі  № 823/378/16, від 14 квітня 2020 року у справі                              № 295/5047/18, від 23 червня  2020 року у справі № 645/1979/15-ц, від                        20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази, встановив обставини, що мають значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункти 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.
Крім того, сторонами основного зобов`язання у даній справі є юридична особа та фізична особа-підприємець, тому спір є господарсько-правовим і не може розглядатись у порядку цивільного судочинства.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу 
ОСОБА_1 подав відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
ТОВ «ФК «Централ Фінанс» подало відповідь на відзив, у якому наполягає на задоволенні касаційної скарги та скасуванні оскарженого судового рішення. 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Уманського міськрайонного суду Черкаської області справу № 705/4132/19 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», треті особи: державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційний центр» Каленчук Микита Андрійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним та скасування рішення.
Зупинено дію постанови Черкаського апеляційного суду від 18 грудня                   2020 року до закінчення касаційного провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року справу № 705/4132/19 призначено до судового розгляду.
Обставини справи 
Суди встановили, що 20 травня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладений договір кредитної лінії, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 1 000 000,00 грн, зі сплатою 20 % річних та терміном повернення до 19 травня 2016 року.
На забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань у цей же день (20 травня 2011 року) між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку банку передана нежитлова будівля - магазин, загальною площею 568,0 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з пунктом 2.3.3. договору загальна заставна вартість предмета іпотеки за погодженням сторін становить 4 632 500 грн.
06 липня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_2 укладений додатковий договір № 1 до договору кредитної лінії, яким встановлено процентну ставку 22 % річних, а сукупна вартість кредиту складає                          468 091,53 грн.
Рішенням господарського суду Черкаської області від 27 жовтня 2015 року у справі № 925/1347/15 з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2011 року в розмірі 449 906,79 грн.
12 лютого 2016 року ПАТ «Дельта Банк» направило позичальнику ФОП ОСОБА_2 та майновим поручителям ОСОБА_1 ,                      ОСОБА_3 вимоги протягом 30 календарних днів погасити заборгованість за кредитним договором,  розмір якої станом на 28 січня 2016 року становить 1 091 625,35 грн.
04 квітня 2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвент» укладений договір купівлі-продажу майнових прав, на підставі якого ПАТ «Дельта Банк» передало ТОВ «ФК «Інвент» права вимоги за вищевказаним договором кредитної лінії, загальний розмір заборгованості 1 082 054,55 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 247 110 грн, заборгованість за відсотками - 396 239,24 грн, пеня та штраф  - 438 705,31 грн.
Крім того, 04 квітня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвент» укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3  
ТОВ «ФК «Інвент», у свою чергу, 04 квітня 2019 року уклало з ТОВ «ФК «Централ фінанс» договір про відступлення права вимоги, на підставі якого відступило останньому права вимоги за вищевказаним договором кредитної лінії, а 08 квітня 2019 року між ТОВ «ФК «Централ фінанс» та ТОВ «ФК «Інвент» укладено договір відступлення права вимоги за зазначеним іпотечним договором. За цим договором до нового іпотекодержателя переходять всі без винятку права та обов`язки первісного іпотекодержателя, передбачені чинним законодавством України та договором Іпотеки (пункт 2.2 договору).
Згідно зі звітом про незалежну оцінку від 24 квітня 2019 року, проведеним товариством з обмеженою відповідальністю «Харківексперт», вартість спірного об`єкта нерухомості становить 1 039 260 грн без урахування ПДВ.
26 квітня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційний  центр» Черкаської області  Каленчуком М. П. проведено реєстрацію зміни власника на нежитлове приміщення - магазин, що знаходиться на АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 31389246). Власник: ТОВ «ФК «Централ Фінанс», код ЄДРПОУ: 40371994.
Реєстрація права власності відбулася на підставі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 від 18 лютого 2016 року, претензії-вимоги від 12 лютого                    2016 року, договору кредитної лінії від 20 травня 2011 року, додаткового договору від 07 липня 2012 року, договорів відступлення права вимоги за іпотечним договором.
Відповідно до висновку експерта за результатом проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 17 березня 2020 року ринкова вартість нежитлових приміщень магазину загальною площею 568 кв. м, який розташований на АДРЕСА_1 , станом на 26 квітня 2019 року становить 17 097 000 грн без урахування ПДВ.
Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що рішення про державну реєстрацію прав обтяжень про реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення, згідно з яким право власності на спірний об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ТОВ «ФК «Централ Фінанс», проведене державним реєстратором без дотримання норм чинного законодавства, зокрема Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у зв`язку з чим просив визнати протиправним та скасувати це рішення, припинити право власності ТОВ «ФК «Централ Фінанс» на спірне нерухоме майно та поновити запис про право власності на нього в Державному реєстрі речових прав.
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року  заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах щодо правил предметної та суб`єктної юрисдикції, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі  № 823/378/16,               від 14 квітня 2020 року у справі № 295/5047/18, від 23 червня  2020 року у справі № 645/1979/15-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази, встановив обставини, що мають значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункти 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. 
Позиція Верховного Суду 
Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ка ратифікована Україною.
Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від                   20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви                  № 29458/04 та № 29465/04).
Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18) зазначено, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) вказано, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) зроблено висновок, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня             2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18). Велика Палата Верховного Суду додатково звертає увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що між сторонами у  справі, яка є предметом перегляду, виник спір щодо нерухомого майна, яке є предметом забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, укладеним між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем.
Наведеного суди першої та апеляційної інстанції не врахували та розглянули справу із порушенням предметної юрисдикції, що є підставою для скасування судових рішень та постановлення ухвали про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що справа не підсудна цивільному судочинству.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями                      19-22 цього Кодексу.
За таких обставин, не обговорюючи питання правильності застосування судом норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність оскаржуваного судового рішення вимогам статті 263 ЦПК України та його ухвалення з порушенням норм процесуального права, що є достатньою підставою для скасування судового рішення із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд роз`яснює позивачу про віднесення розгляду справи до юрисдикції господарського суду та наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Отже, колегія суддів вважає, що оскаржені рішення слід скасувати та закрити провадження у справі.
Керуючись статтями 255, 256, 400, 403, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня               2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 грудня                   2020 року скасувати.
Провадження у справі за позовом   ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», треті особи: державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційний центр» Каленчук Микита Андрійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним та скасування рішення закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду і протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                  М. Є. Червинська
 
Судді:                                                              С. Ю. Бурлаков
 
                                                                         А. Ю. Зайцев
 
                                                                         В. М. Коротун
 
                                                                         М. Ю. Тітов