ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7776/21 Справа № 175/247/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Васюченко  О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
                головуючого – судді Демченко Е.Л.
        суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
                при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, треті особи — Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, комунальне підприємство “Дніпропетровська обласні клінічна лікарня імені І.І.Мечникова” Дніпропетровської обласної ради”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , про визнання недійсним та скасування акту на право постійного користування земельною ділянкою Дніпропетровської районної ради, - 
в с т а н о в и л а:

       У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, треті особи — Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, комунальне підприємство “Дніпропетровська обласні клінічна лікарня імені І.І.Мечникова” Дніпропетровської обласної ради”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , про визнання недійсним та скасування акту на право постійного користування земельною ділянкою Дніпропетровської районної ради, мотивуючи його тим, що він в грудні 2019 року дізнався про те, що в 1992 році юридичній особі КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.І.І.Мечникова згідно державного акту Б №009254 (надалі акт) передано в безоплатне та безстрокове користування земельну ділянку площею 4,0 га під індивідуальну забудову. Акт видано виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею 18 травня 1992 року за №473. 
       Вказував, що він, як учасник АТО, в порядку ст.12.3акону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.25 Закону України «Про землеустрій», ст.ст.118,123 ЗК України має намір отримати земельну ділянку у власність для індивідуального садівництва площею 0,1 га, кадастровий номер 1221486200:01:013:0241 за межами населеного пункту, розташовану в Дніпропетровська областій Дніпровський район із земель державної власності сільськогосподарського призначення. 
       Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-4911/15-19-сг від 18 грудня 2019 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року по справі 160/6007/19 йому було відмовлено в затвердженні розробленої документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва площею 0,10 га (кадастровий номер 1221486200:01:013:0241), за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (надалі третя особа-2) із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації. Підстава відмови: «зазначена земельна ділянка площею 0,10 га є частиною земельної ділянки площею 4,0 га, яка знаходиться в постійному користуванні КЗ Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.I.I.Мечникова». В квітні 2020 року він звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-4911/15-19-сг від 18 грудня 2019 року щодо відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221486200:01:013:0241; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердити йому проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221486200:01:013:0241. У задоволенні його позову було відмовлено. 
       Зазначав, що відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею, 18 травня 1992 року за №473 зареєстрований державний акт на право користування землею, серія Б, №009254, виданий «под индивидуальную застройку областной больницы им.Мечникова»; одночасно повідомлено, що у зв`язку з відсутністю в архіві Управління землевпорядної документації, надати копію, завірену належним чином, технічної документації з землеустрою, яка стала підставою для оформлення вищезазначеного державного акту, та копію документу, який є підставою для видачі державного акту на право постійного користування землею, не вбачається можливим. Відсутність проекту землеустрою, технічної документації з землеустрою, яка стала підставою для оформлення вищезазначеного державного акту, не надає можливості встановити місце знаходження землі під цей акт. Відсутність земельної ділянки під даний акт підтверджено відповіддю лікарні імені І.І.Мечникова від 20 вересня 2016 року №4/1135.
       Посилаючись на те, що державний акт на право постійного користування землею видано юридичній особі лікарні імені І.І. Мечникова, а земельна ділянка 4 га під цей акт не оформлялась: - проект відведення земельної ділянки не розроблений; - не розроблена технічна документації із землеустрою по встановлення меж земельної ділянки; - земельна ділянка не зареєстрована в Державному земельному кадастру; - дані про земельну ділянку не внесені до Державного земельного кадастру; - дані про земельну ділянку не внесені до Поземельної книги; - дані про користувача не внесені до Державного земельного кадастру; - дані про користувача не внесені Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, отже фактично і юридично земельна ділянка не існує, а тому просив суд визнати недійсним та скасувати державний акт Б №009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, наданого Дніпропетровською районною радою під індивідуальну забудову Обласній лікарні ім.І.І.Мечникова, який зареєстрований 18 травня 1992 року в книзі записів державних актів на право користування землею за №473.         Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
       В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що він учасник АТО, в порядку ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має намір отримати земельну ділянку у власність для індивідуального садівництва площею 0,1 га на території Новоолександрівської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації. А оспорюваний ним державний акт, який фактично існує тільки на папері, грубим чином порушує його права 
       Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 12 вересня 1991 року було виділено земельну ділянку площею 4,0 га під індивідуальне будівництво, за рахунок земель сільськогосподарського призначення радгоспу імені КПРС, для співробітників обласної клінічної лікарні імені І.І.Мечникова.
       Виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради трудящих під індивідуальну забудову було видано обласній лікарні ім.І.І.Мечникова державний акт, серії Б №009254, на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, який зареєстровано 18 травня 1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за №473 (т.1 а.с.8-10).
       Позивач ОСОБА_1 , як учасник АТО, в порядку ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.25 Закону України «Про землеустрій», ст.ст.118,123 ЗК України, маючи намір отримати земельну ділянку у власність для індивідуального садівництва площею 0,1 га із вищевказаних земель, наданих в користування КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова», звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з письмовою заявою щодо надання дозволу на розробку проекту із землеустрою в порядку ст.25 Закону України «Про землеустрій» щодо відведення йому земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва площею 0,1 га кадастровий номер – 1221486200:01:013:0241 за рахунок земель сільськогосподарського призначення, за межами населеного пункту, на території Новоолександрівської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської
області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.
       Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-4911/15-19-сг від 18 грудня 2019 року, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року по справі 160/6007/19, відмовлено ОСОБА_1 в затвердженні розробленої документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва площею 0,10 га (кадастровий номер 1221486200:01:013:0241), за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, оскільки зазначена земельна ділянка площею 0,10 га є частиною земельної ділянки площею 4,0 га, яка знаходиться в постійному користуванні КЗ Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.І.І.Мечникова.
       В квітні 2020 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати противоправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-4911/15-19-сг від 18 грудня 2019 року про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер - 1221486200:01:013:0241; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221486200:01:013:0241.
       Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/4562/20 від 09 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року залишено без змін.
       На думку позивача та його представника, державний акт, серії Б №009254, на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, який зареєстровано 18 травня 1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за №473, видано з порушенням Законів України, сам документ перешкоджає позивачу у вирішенні його питання, а тому зазначений державний акт є недійсним та підлягає скасуванню у судовому порядку.
       Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ст.82 ЦПК України).
       Так, постановою Дніпровського апеляційного суду у справі №175/312/17 від 23 квітня 2019 року встановлено, що виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради трудящих під індивідуальну забудову було видано обласній лікарні ім.І.І.Мечникова державний акт, серії Б №009254, на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, який зареєстровано 18 травня 1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за №473. Зазначений факт не підлягає доказуванню відповідно до ст.82 ЦПК України.
       Відповідно до даних з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) та згідно державного акту на право користування землею, серія Б №009254, 1992 року, реєстраційний номер №473, відповідно земельні ділянки знаходяться в постійному користуванні КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова», земельна ділянка площею 4,0 га, знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради, за межами населеного пункту і надавалась для індивідуального будівництва, що підтверджується листом №99-403-99.8-3839/2-16 від 05 жовтня 2016 року.
       Дніпропетровською райдержадміністрацією надано копію рішення УП сесії ХІІ скликання Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 12 вересня 1991 року, яким було виділено земельну ділянку площею 4,0 га під індивідуальне будівництво, за рахунок земель сільськогосподарського призначення радгоспу імені КПРС для співробітників обласної клінічної лікарні імені І.І.Мечникова (т.1 а.с.94).
       Виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради трудящих під індивідуальну забудову було видано обласній лікарні ім.І.І.Мечникова державний акт, серії Б №009254, на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, який зареєстровано 18 травня 1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за №473 (т.1 а.с.8-10).
       Земельна ділянка площею 4,0 га не оформлялася, розробка проекту відведення земельної ділянки, перенесення меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право володіння або право користування землею не проводилася, дані про земельну ділянку не внесені до державного земельного кадастру.
       Таким чином юридично-правового статусу дана земельна ділянка не набула.         Даним рішенням було задекларовано наміри в майбутньому передати фізичним особам - співробітникам обласної клінічної лікарні імені І.І.Мечникова земельні ділянки відповідно до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Для фізичних осіб-співробітників обласної клінічної лікарні імені І.І.Мечникова це рішення, як нормативно-правовий акт, несе реальні правові наслідки. Для одержання земельної ділянки під індивідуальне будівництво фізична особа-співробітник обласної клінічної лікарні іменем ОСОБА_22 , яка заінтересована у передачі їй у власність або у користування земельної ділянки, відповідно ст.ст.17,19 ЗК України, подає до сільської ради клопотання від свого імені про виділення ділянки під індивідуальне будівництво, а рада народних депутатів розглядає клопотання і у місячний строк у разі згоди передати громадянину земельну ділянку у власність чи у користування, приймає рішення з цього питання та замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською Радою народних депутатів, з районними землевпорядним, природоохоронним і санітарними органами, органом архітектури і подається для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність чи у користування.
       В період часу з 1992 року по 2001 рік Новоолександрівська сільська рада народних депутатів прийняла рішення про виділення 24 земельні ділянки співробітникам обласної клінічної лікарні імені І.І.Мечникова під індивідуальну забудову площею по 0,10 га (загальною площею 2,4 га).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна земельна ділянка, на даний час, фактично перебуває у постійному користуванні КЗ м.Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Обставини, на які посилається позивач, як на підставу для звернення до суду з даним позовом, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень чи реальної небезпеки порушень з боку відповідача, прав позивача, створюють для позивача перешкоди у здійсненні ним реалізації права на отримання земельної ділянки та підлягають відновленню в порядку встановленому законом, а також позивачем не надано доказів того, в чому полягає порушення його прав та інтересів на час видачі оскаржуваного акту відповідачу. 
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
       Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       У статті 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
       За змістом ч.1 ст.142, ч.1 ст.143 Конституції України земля є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування, а територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
       Питання набуття права власності чи користування на земельні ділянки державної або комунальної власності урегульовано ЗК України.
       Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
       Частинами першою, другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
       Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
       Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
       Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
       За змістом частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
       Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства.
       У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
       Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.
       Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права.
       Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не доведено факту порушення його прав державним актом, серії Б №009254, на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради трудящих під індивідуальну забудову було видано Обласній лікарні ім.І.І.Мечникова та зареєстровано - 18 травня 1992 року. 
       В період часу з 1992 року по 2001 рік Новоолександрівська сільська рада народних депутатів прийняла рішення про виділення 24 земельних ділянок співробітникам обласної клінічної лікарні під індивідуальну забудову площею по 0,10 га (загальною площею 2,4 га). На підставі рішення 27 сесії Новоолександрівської сільської ради 5 скликання від 16 жовтня 2009 року громадянам були видані державні акти на право власності на земельні ділянки у с.Дороге Дніпровського району Дніпропетровської області площами 0,1 га кожна. Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру Заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 квітня 2019 року за громадянами та іншими, зареєстровані житлові будинки на земельних ділянках з відповідними кадастровими номерами у с.Дороге Дніпровського району Дніпропетровської області площами 0,1-0,2 га. 
       Той факт, що позивач має намір отримати земельну ділянку як учасник АТО в порядку ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та має намір отримати земельну ділянку у власність для індивідуального садівництва площею 0,1 га на території Новоолександрівської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації не свідчить про наявність правових підстав для задоволення позову. 
       Згідно п.14 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року, зі змінами, внесеними Законом №488/95-ВР від 22 грудня 1995 року, в редакції Закону №5462-VI від 16 жовтня 2012 року учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, щодо першочергового забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.
       Оскаржуваний позивачем державний акт, серії Б №009254, на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради трудящих під індивідуальну забудову було видано обласній лікарні ім.І.І.Мечникова та зареєстровано - 18 травня 1992 року.
       Таким чином, станом на 18 травня 1992 року вищевказаний Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинним не був.
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.  
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

       Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.