ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

27 жовтня 2021 року
м. Харків

справа № 644/9896/19
провадження № 22-ц/818/4190/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Хорошевського О.М., Бурлака І.В., 

учасники справи:
позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року, ухвалене суддею Ізмайловим І.К., -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обгрунтування позову зазначає, що 06 серпня 2017 року в с. Кутузівка Харківської області по вул. Шосейній, 4 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , транспортного засобу «Geely», реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортного засобу «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Зазначає, що МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілому у розмірі 48 832,63грн. У зв`язку з цим, у них виникло право зворотної вимоги до відповідача.

Просить стягнути з ОСОБА_1 загальний розмір витрат в сумі 49 575,46грн. з урахування витрат на збір документів та визначення розміру шкоди та судовий збір в розмірі 1 921грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року в задоволені позову Моторного (транспортного) страхового бюро України - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що вина у вчиненні вказаної дорожньо-транспортній пригоді ними доведена. Постанова суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не свідчить про відсутність вини відповідача у вчиненні вказаного ДТП.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 липня 2021 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що МТСБУ не надано доказів вини у вчинені ОСОБА_1 ДТП та заподіянні шкоди, відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України позивачем не доведено виникнення у нього права зворотної вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 06 серпня 2017 року в с. Кутузівка Харківської області по вул. Шосейній, 4 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , транспортного засобу «Geely», реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортного засобу «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 27 грудня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП – у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Застосування пункту 7 статті 247 КУпАП можливе виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість, у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.ч.4, 5, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Абзацом четвертим вищевказаного пункту постанови роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (редакція Закону 2004 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що закриття провадження у справі на підстав ст.38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності не є доказом вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення та спричинення шкоди внаслідок вказаного ДТП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №027004 від 06 серпня 2017 року та довідки №3017234595993289 про дорожньо-транспортну пригоду від 06 серпня 2017 року, 06 серпня 2017 року о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_1  керуючи автомобілем DAEEWOO SENS д.н. НОМЕР_3 по вул. Мосяній, 4 с. Кутузівка в Харківській області Харківському районі, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем КІА RIO д.н. НОМЕР_1 , який рухався попереду, чим порушив вимоги п.12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ст. 124 КУпАП.

Із обставин ДТП вбачається, що ДТП сталося з вини ОСОБА_1 , яким були порушені Правила дорожнього руху.

Враховуючи те, що постановою Харківського районного суду Харківської області від 27 грудня 2017 року по справі №635/7534/16-п, в рамках якої розглядався вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення, було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, а не у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає, що вина відповідача у вчинені вказаного ДТП доведена та останнім не спростована.

Під час ДТП автомобіль КІА RIO д.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , отримав механічні ушкодження.

Відповідно до звіту №852 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу складових частин, складеного 08 вересня 2017 року вартість відновлювального ремонту, з урахування коефіцієнту фізичного зносу складових частин, які підлягають заміні автомобіля КІА RIO д.н. НОМЕР_1 , пошкодженого під час ДТП 06 серпня 2017 року складають – 48 832,63грн., без урахування ПДВ на замінні складові частини КТЗ. 

Власник транспортного засобу автомобіля КІА RIO д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2  08 серпня звернувся до МТСБУ із заявою про повідомлення про ДТП та 19 вересня із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки на час ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На підставі Наказу МТСБУ від 13 грудня 2017 року №11635, МТСБУ здійснило ОСОБА_2  виплату страхового відшкодування на суму 48 832,63грн., що підтверджується платіжним дорученням №1262610 від 14 грудня 2017 року, а також на підставі Акту виконаних робіт від 08 вересня 2017 року, рахунку №244 від 08 вересня 2017 року МТСБУ сплатило виконавцю ФОП ОСОБА_3 , понесені на проведення дослідження КТЗ у розмірі 743,20грн., що підтверджується платіжним дорученням №1260525 від 10 жовтня 2017 року.

Як на підставу позовних вимог, МТСБУ посилалося на те, що на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач  ОСОБА_1  не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим МТСБУ здійснило страхове відшкодування. Вважає, що на підставі ст.1191 ЦК України наявні підстави для стягнення зі  ОСОБА_4 на їх користь витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у сумі 49 575,46, яка складається з: 48 832,63грн.грн. – сума виплаченого страхового відшкодування; 743,20грн. – витрати, понесені на проведення дослідження КТЗ.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України).

Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).
Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому вказаним Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно зі ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до положень ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП не була застрахована у передбаченому законом порядку, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому, тому наявні передбачені підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для стягнення такої виплати в порядку регресу з винної особи на користь МТСБУ.

Висновок суду першої інстанції про те, що МТСБУ не набуло права зворотньої вимоги (регресу) до  ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення позову МТСБУ.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року – скасувати.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу – задовольнити.

Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_4 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: б-р Русанівський, буд.8, м. Київ, код ЄДРПОУ 21647131) завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 48 832,63грн. та витрати понесені на проведення дослідження КТЗ у розмірі 743,20грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_4 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: б-р Русанівський, буд.8, м. Київ, код ЄДРПОУ 21647131) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 4 802,70грн. (чотири тисячі вісімсот дві гривні 70коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2021 року.

Головуючий –                                                              Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                 І.В. Бурлака

                                                О.М. Хорошевський