Ухвала                                                                                           
Іменем України
 
13 грудня 2021 року                                                                                           
м. Київ
 
справа № 645/2398/18                                                                      
провадження № 51-3832 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року, 
встановив:
Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року 
ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. 
Харківський апеляційний суд своєю ухвалою від 26 травня 2020 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 рокуу відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року відмовлено на підставі 
п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), оскільки з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень не вбачалося підстав для її задоволення.
Крім того, Верховний Суд ухвалою від 31 серпня 2021 року відмовив у відкритті касаційного провадження за повторною касаційною скаргою засудженого 
ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 
2018 року з огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, так як судові рішення 
не можуть бути повторно переглянуті в порядку касаційної процедури. 
Засуджений ОСОБА_4 звернувся вдруге до Харківського апеляційного суду 
з апеляційною скаргою на вирок місцевого суду від 12 грудня 2018 року. Проте ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за скаргою засудженого відмовлено. 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що під час перегляду кримінального провадження в апеляційному порядку було порушено право на захист, оскільки йому не було призначено захисника, про що видно з ухвали від 26 травня 2020 року, участь якого, на його думку, була обов`язковою з тих підстав, що він перебував на обліку 
у лікарів нарколога та психіатра у м. Керчі. Однак витребувати про це довідки 
не мав можливості через те, що листування з Автономною Республікою Крим 
не відбувається. 
Також зазначає, що суддя ОСОБА_5 , яка постановила оскаржувану ухвалу, брала участь під час перегляду кримінального провадження щодо нього в порядку апеляційної процедури у складі колегії. А тому відповідно до ст. 76 КПК повторна участь цієї судді у кримінальному провадження є недопустимою.
Разом із касаційною скаргою засуджений ОСОБА_4 надіслав заяву про відвід суддів  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки ця колегія суддів 
уже втретє розглядає його касаційні скарги, що суперечить вимогам ст. 76 КПК.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
За приписами ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно 
з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження вказав, що засуджений 
 ОСОБА_4 вже звертався до апеляційного суду з апеляційною скаргою 
на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року апеляційна скарга засудженого була залишена без задоволення, а вирок суду – без змін. 
Норми КПК не містять вказівки на можливість повторного апеляційного оскарження вироку, який вже був переглянутий та щодо якого було постановлено відповідне судове рішення суду апеляційної інстанції. А тому, апеляційний суд зробив висновок, що вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року, який набрав законної сили, не може бути повторно оскаржений 
в апеляційному порядку, виходячи з вимог ст. 392 КПК.
Разом із цим, в ухвалі апеляційного суду зазначено, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. 
За таких обставин апеляційною інстанцією прийнято обґрунтоване рішення 
про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова 
від 12 грудня 2018 року, оскільки цей вирок уже переглядався в порядку апеляційної процедури і набрав законної сили.  
Твердження засудженого про недопустимість повторної участі у справі судді ОСОБА_5 , яка постановила оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження та брала участь у складі колегії суддів апеляційного суду під час перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке. 
Так, ч. 3 ст. 76 КПК визначено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому 
ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції. 
Як убачається з матеріалів провадження, ухвала Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року не була скасована Верховним Судом, а тому розгляд повторної апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 суддею ОСОБА_5 законом не заборонено. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були 
би безумовними підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, 
у касаційній скарзі не наведено.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає 
за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.  
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Щодо заявленого засудженим відводу колегії суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то Верховний Суд не вбачає для цього підстав.
Крім того, ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2021 року вже було відмовлено 
у задоволенні аналогічної заяви засудженого ОСОБА_4 про відвід вказаних суддів.
Що стосується доводів касаційної скарги щодо порушення права засудженого 
ОСОБА_4 на захист з підстав, що не були відомі суду на час постановлення рішення (стан здоров`я), то Верховний Суд звертає увагу засудженого 
на положення ч. 1 ст. 460 КПК, відповідно до яких, учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили. 
Частиною 1 ст. 463 цього Кодексу визначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї статті.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КП, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду 
від 04 жовтня 2021 року.
Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про відвід колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зазначених у поданій заяві.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                       ОСОБА_3