КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

  Справа №752/7435/20                                                                                  Головуючий у І інстанції Хоменко В.С.
  Провадження №22-ц/824/12592/2021                                                         Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах:
 
судді-доповідача                                          Голуб С.А.,  
           суддів:                                                            Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            за участі секретаря судового засідання     Сакалоша Б.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної адміністрації в м. Києві, про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою),
В С Т А Н О В И В:
 
23 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що з 18.11.2005 року вона перебувала  із відповідачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Голосіївського районного суду від 15.04.2019 року цей шлюб був розірваний.
Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сторони, а також їх син ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 у таких частках: ОСОБА_4 35/100; ОСОБА_1 5/100; ОСОБА_3 60/100.
У спірній квартирі всі співвласники зареєстровані та спільно проживають.
Між ними встановився наступний  порядок користування квартирою, а саме: син проживає в кімнаті (за техпаспортом 6), що становить 16,2 кв.м., відповідач проживає в кімнаті (за техпаспортом що складає площу 8,4 кв.м., а вона відповідно проживає в кімнаті (за техпаспортом 3), що складає площу 15,6 кв.м., об`єднану з вбудованим гардеробом (за техпаспортом № 4) площею 2,6 кв.м. та балконом площею 0,8 кв.м, вхід на які здійснюється виключно через цю кімнату.
Такий порядок користування квартирою відповідає фактичному розміру майна, яке належить співвласникам на праві власності відповідно до Договору та Свідоцтва та не призводить до порушення житлових прав співвласників квартири.
У спільному користуванні всіх власників перебувають також вбиральня, санвузол, коридор, передпокій та кухня.
Зважаючи на те, що відповідач грубо порушує домовленості щодо порядку користування квартирою, а саме користується кімнатою 15,6 кв. м, в якій вона проживає, вважає, що він порушує її житлові права.
Просила суд виділити у користування ОСОБА_2 , ізольовану кімнату (за техпаспортом № 3), що складає площу 15,6 кв. м поєднану з вбудованим гардеробом (за техпаспортом № 4), площею 2,6 кв. м та балконом площею 0,8 кв. м., які мають вхід виключно з цієї кімнати; виділити у користування співвласнику ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ізольовану кімнату (за техпаспортом № 7), що складає площу 8,4 кв.м.; залишити (виділити) у користування співвласнику ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ізольовану кімнату (за техпаспортом № 6), що складає площу 16,2 кв.м.; в спільному користуванні співвласників залишити: кухню (за техпаспортом №8) площею 15,4 кв. м., вбиральню (за техпаспортом № 9) площею 2.5 кв.м., санвузел (за техпаспортом № 5)- 5,5 кв.м, передпокій (за техпаспортом № 1)- 29,7 кв.м., коридор (за техпаспортом № 2)- площею 3,9 кв.м.
Представник позивача - ОСОБА_5 подала суду першої інстанції заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити частково, лише в частині, а саме:
- виділити у користування співвласнику ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ізольовану кімнату (за техпаспортом № 3), що складає площу 15,6 кв. м поєднану з вбудованим гардеробом (за техпаспортом № 4), площею 2,6 кв.м та балконом площею 0,8 кв.м., які мають вхід виключно з цієї кімнати;
- в спільному користуванні співвласників залишити: кухню (за техпаспортом №8) площею 15,4 кв. м., вбиральню (за техпаспортом № 9) площею 2.5 кв.м., санвузел (за техпаспортом № 5)- 5,5 кв.м, передпокій (за техпаспортом № 1)- 29,7 кв.м., коридор (за техпаспортом № 2)- площею 3,9 кв.м.
Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 22 червня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Виділено у користування співвласнику ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в квартирі АДРЕСА_1 ізольовану кімнату (за техпаспортом № 3), що складає площу 15,6 кв.м поєднану з вбудованим гардеробом (за техпаспортом № 4), площею 2,6 кв.м та балконом площею 0,8 кв.м., які мають вхід виключно з цієї кімнати.
Залишено у спільному користуванні співвласників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 кухню (за техпаспортом №8) площею 15,4 кв. м., вбиральню (за техпаспортом № 9) площею 2.5 кв. м., санвузел (за техпаспортом № 5)- 5,5 кв. м, передпокій (за техпаспортом № 1)- 29,7 кв.м., коридор (за техпаспортом № 2) - площею 3,9 кв. метрів.
Не погоджуючись із ухваленими рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Наголошує на тому, що в рішенні суду безпідставно зазначено про неявку відповідача в судове засідання 02.06.2021 року, оскільки він разом із третьою особою ОСОБА_3 з`являлись до суду і чекали початку судового засідання, але судове засідання не відбулось у зв`язку із надходженням судді у нарадчій кімнаті по іншій справі. Судову повістку про виклик в судове засідання на 22.06.21 року отримав лише 27.06.21 року, отже не був належним чином повідомлений про час і дату судового засідання.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно встановив обставини, що позивачка проживає у спірній квартирі. Наголошує на тому, що позивачка в квартирі не проживає,  інколи до квартири навідується. В квартирі проживає відповідач та їх син  ОСОБА_3 . 
Визнання за позивачем права на користування кімнатою (за техпаспортом 3), що складає площу 15,6 кв. м., об`єднану з вбудованим гардеробом (за техпаспортом № 4) площею 2,6 кв. м. та балконом площею 0,8 кв. м, вхід на які здійснюється виключно через цю кімнату, не відповідає часті майна   ОСОБА_2 , яка їй належить на праві власності.
Житлова площа квартири, згідно до реєстраційних документів складає 40,2 кв.м , загальна 100,6 кв.м. Таким чином житлова площа, яка відповідає частці  ОСОБА_2 мала би бути - 14,07 кв.м. Що вже не дозволяє ОСОБА_2 претендувати на кімнату у 15,6 кв.м. Але фактична житлова площа квартири після її переобладнання складає - 31,8 кв.м., що повністю змінює ситуацію. Суд виділив у користування позивачки кімнату з перебільшенням площі, яка припадає на її частку у спільній частковій власності без відповідної грошової компенсації  її вартості іншим співвласникам.
Саме зважаючи на ці обставини, відповідач та третя особа ОСОБА_3 прагнули надати пояснення, звернутися за експертизою та запропонувати альтернативи для вирішення спору. Проте суд вирішив винести рішення без участі відповідача та третьої сторони на користь позивача.
Просить рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 22 червня 2021 року  і ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Щербина Є.Є. підтримали апеляційну скаргу. Також підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_3 
ОСОБА_2 та її представник адвокат Незвіський Д.Я. проти задоволення апеляційної скарги заперечували.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.11.2005 року по 15.04.2019 року.
Сторони мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За час перебування у шлюбі сторонами набута у власність трикімнатна квартира за адресом: АДРЕСА_1 в частках: ОСОБА_4 - 35/100, ОСОБА_1 - 5/100, дитині ОСОБА_3 - 60/100 частин.(а.с.8).
14.02.2020 року сторони, керуючись принципом добровільності визначення способів розподілу спільного майна, дійшли згоди про заміну режиму спільної сумісної власності подружжя на режим особистої приватної власності на майно, яке закріпили Договором колишнього подружжя про поділ спільного майна подружжя, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 465.(а.с.9-13).
Після укладання Договору особистою приватною власністю - ОСОБА_1 є - 5/100 частини спірної квартири та 1/3 частини нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_3 , а особистою приватною власністю ОСОБА_4 є 35/100 частини Спірної квартири.
Між сторонами стався сталий порядок користування відповідно якому позивач проживає в кімнаті (за техпаспортом 3), що складає площу 15,6 кв. м., об`єднану з вбудованим гардеробом (за техпаспортом № 4) площею 2,6 кв. м. та балконом площею 0,8 кв. м, вхід на які здійснюється виключно через цю кімнату.
У спільному користуванні всіх власників перебувають також вбиральня, санвузол, коридор, передпокій та кухня.
Задовольняючи позов в частині встановлення такого порядку користування квартирою між співвласниками, як виділення у користування позивачки кімнату площею 15,6 кв.м. з вбудованим гардеробом площею 2,6 кв.м. суд виходив з того, що такий порядок відповідає фактичному розміру майна, яке належить позивачці на праві власності. 
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. 
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом  випадках.
Відповідно до ч.2 п.1,2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-які стадії процесу, збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення  підготовчого засідання або до початку  першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової зави
Відповідно до ч.5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Позивачка просила встановити порядок користування квартирою між співвласниками. Тобто встановлення порядку користування квартирою передбачає визначення усіх приміщень квартири, а також визначення якими приміщеннями хто із співвласників користується особисто, а які приміщення залишаються у спільному користуванні.
Суд першої інстанції  при ухваленні рішення взяв до уваги заяву позивачки, яка була подана  її представником, в якій остання зазначала про те, що вона не наполягає на виділенні у користування відповідача та третьої особи ОСОБА_3   кімнат площею 8,4 кв.м. та 16,2 кв.м. і в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Разом із тим, суд першої інстанції не взяв до уваги, що така заява позивачки є зміною предмета позову, а саме замість встановлення порядку користування квартирою, що передбачає визначення конкретних приміщень для користування кожним із співвласників, просила виділити лише їй у користування кімнату, при цьому без вирішення питання щодо права інших співвласників на користування  іншими житловими кімнатами.
З врахуванням наведеного, судом першої інстанції визначений  порядок користування квартирою між співвласниками шляхом виділення одному із співвласників житлової кімнати у користування, залишення у спільному користуванні місць загального користування, а питання щодо користування іншими житловими кімнатами судом першої інстанції не вирішено.
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що при поділі нерухомого майна або визначення порядку користування майном, суд має встановити по-перше об`єкт, який підлягає поділу або порядок користування яким співвласники просять встановити, визначити його складові, визначити ідеальні частки співвласників в цьому об`єкті, при наявності можливості поділити майно або визначити порядок користування майном таким чином, щоб права усіх співвласників на користування цим майном були максимально дотримані. При поділі об`єкта між співвласниками право спільної часткової власності припиняється і створюються нові об`єкти. При виділі одного співвласника із спільної часткової власності, для нього право спільної часткової власності припиняється із створенням нового об`єкта, а для інших співвласників об`єкт залишається у спільній частковій власності. Разом із тим, встановлення порядку користування майном аналогічно поділу майна між співвласниками, припиняє право всіх співвласників на користування усім об`єктом права власності, а встановлює лише право на користуванням певними його частинами. Тому висновки суду про те, що можна встановити лише право на користування одним із співвласників часиною житлового приміщення, без встановлення такого права за іншими співвласниками є помилковими.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції не може змінити рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про встановлення порядку користування житловим приміщенням усіма співвласниками, оскільки один із співвласників ОСОБА_3 залучений до участі у справі третьою особою, хоча він  має бути відповідачем у даній справі.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що  рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Виходячи із викладеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням того, що судом задоволена апеляційна скарга, а в задоволенні позову відмовлено, то суд апеляційної інстанції вважає доцільним стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 1261 грн. 20 коп., сплачені скаржником за звернення до суду з апеляційною скаргою. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної адміністрації в м. Києві, про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної адміністрації в м. Києві, про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1261 грн. 20 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
            Повне судове рішення виготовлено 27 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: