ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року	Львів	Справа № 500/4932/21 пров. № А/857/17575/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Довгополова О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року (прийняте у порядку письмового провадження у м. Тернополі суддею Баб`юком П.М.) у справі № 500/4932/21 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

                                                      В С Т А Н О В И В :

04 серпня 2021 року фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1  звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області № 00019260704 від 07.12.2020.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.

На обґрунтування цієї ухвали суд першої інстанції зазначив, що ця справа відноситься до категорії справ, для яких встановлений місячний строк звернення до суду, який позивачем пропущено, а наведені у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду обставини є неповажними.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржив ФОП ОСОБА_1 , який вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм процесуального права. Тому просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що є в позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, спір виник внаслідок оскарження податкового повідомлення-рішення № 00019260704 від 07.12.2020.
При цьому, позивачем спочатку було оскаржено це податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку і за результатами розгляду скарги позивача рішенням ДПС України від 29.04.2021 № 9797/6/99-00-06-03-02-06 залишено без змін.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що Верховним Судом з приводу застосування строків звернення до суду у цих випадках висловлена правова позиція, яка викладена у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, і передбачає, що пункт 56.19 статті 56 ПК України, який є спеціальною нормою у цьому випадку, прямо встановлює строк для звернення до суду в разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що позивачем оскаржено в адміністративному порядку спірне податкове повідомлення-рішення, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк звернення до суду з цим позовом складає один місяць, який обчислюється з дати отримання рішення Державної податкової служби України позивачем 06.05.2021.
Судом першої інстанції вірно встановлено, вказаний строк сплинув 07.06.2021, а позивач до суду з цим позовом звернувся 09.08.2021, що свідчить про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, відповідно до частин першої та другої якої, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви, оскільки висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з вимогами процесуального законодавства, відповідають дійсним обставинам справи, при тому, що належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та не доведено, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи скаржника про те, що строк пропущено через недобросовісне виконання адвокатом своїх обов`язків за договором про надання правничої допомоги, а саме, не вчасне подання до суду цього позову, не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду і носять організаційний характер, оскільки позивач не обмежений кількісними та якісними показниками щодо вибору собі адвоката.
Та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що завдана неналежним виконанням умов такого договору шкода правам та інтересам позивача може бути відшкодована в цивільному порядку згідно умов договору та положень цивільного законодавства.

Крім того колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У справіпроти Сполученого Королівства ЄСПЛ зазначив, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.
Під такими законними обмеженнями ЄСПЛ розглядає передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання права звернення до суду.
У Справі Пономарьов проти України Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа Мельник проти України) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави пропуску строку на звернення до суду є неповажними, а тому позовна заява підлягає поверненню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції є законною, тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року в адміністративній справі № 500/4932/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	О. М. Довгополов