ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 р.	Справа № 440/3835/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання  Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції О.В. Гіглава) від 30.06.2021 року по справі № 440/3835/21
за позовом  ОСОБА_1 
до Міністерства внутрішніх справ України
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:
- визнати протиправними дії МВС України щодо повернення висновку та матеріалів на виплату позивачу  одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та неналежного їх розгляду згідно з вимогами Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850;
- зобов`язати МВС України прийняти рішення (висновок) про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що проходив службу в органах внутрішніх справ України та йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України. Оскільки після встановлення групи інвалідності у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим, він звернувся доУМВС України в Полтавській області з відповідним пакетом документів для призначення одноразової грошової допомоги. Зазначені документи позивача скеровано до Міністерства внутрішніх справ для призначення одноразової грошової допомоги, однак посадовими особами Міністерства внутрішніх справ не прийнято жодного рішення за вказаними матеріалами та повернуто матеріали до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Полтавській області, у зв`язку з тим, що вони не відповідають вимогам законодавства. На думку позивача, дії щодо повернення матеріалів про призначення йому грошової допомоги є протиправними, оскільки порушують його права на отримання вказаної допомоги. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду поданих позивачем та направлених Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області разом висновком від 11.01.2021 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 №565-ХІІ "Про міліцію" документів  щодо призначення одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано  Міністерство внутрішніх справ України розглянути по суті заяву (рапорт) позивача від 16.12.2020 з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до положень пунктів 9, 14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.  
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове про відмову в задоволенні позовних вимог; в іншій частині рішення суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Вказує, що аналіз норм Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, а також Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС дає підстави для висновку, що для розгляду питання щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Порядку №850 у постанові відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання має бути зазначено: "Захворювання ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції (органах внутрішніх справ)". Натомість, при повторному огляді медико-соціальною експертною комісією позивачу установлено 2-у групу інвалідності з 18.07.2019 внаслідок захворювання, отриманого під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України.  Разом з тим, Порядком №850 виплата одноразової грошової допомоги у таких випадках не передбачена. Саме лише подання позивачем передбачених п.7 Порядку №850 документів не свідчить про наявність в нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. В компетенції МВС України є аналіз та дослідження змісту таких документів. У разі виявлення невідповідності таких документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації щодо обставин отримання особою травми, каліцтва чи захворювання, ця обставина виключає можливість прийняття МВС України будь-якого з рішень, чи то про виплату одноразової грошової допомоги чи про відмову у виплаті такої. Також, оскільки з після первинного огляду МСЕК до повторного огляду пройшло більше 2 років, відсутні правові підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги.
Представник позивача надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Представник позивача надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі та участі позивача.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. (далі – КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаєз наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач у період з 30.12.2009 по 29.05.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується записами у його трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 30.12.2009.
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ№0187673 позивачу з 07.07.2015 встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, що пов`язане з проходженням служби в ОВС.
Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії ВМ-1 №000923 від 15.07.2015, ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках складає 30%, захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
У зв`язку з отриманням 3-ї групи інвалідності позивачем було проведено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 182700,00 грн відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, що учасниками справи не заперечується. 
В подальшому, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0070349 від 12.08.2019 (повторний огляд) позивачу з 18.07.2019 встановлено 2-у групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, одержаним під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення.
Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0022886 від 12.08.2019, ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках складає 70%, захворювання, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення.
Зважаючи на підвищення групи інвалідності, позивач звернувся до УМВС України в Полтавській області із заявою (рапортом) від 16.12.2020 та відповідними документами для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 2-ї (вищої) групи інвалідності згідно вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
11.01.2021 року УМВС України в Полтавській області оформило висновок про призначення  позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 №565-ХІІ "Про міліцію" у розмірі 401400,00 грн, з яких до виплати останньому визначено суму одноразової грошової допомоги в розмірі 218700,00 грн, що становить різницю між призначеною сумою допомоги за 2-у групу інвалідності та фактично виплаченою позивачу сумою допомоги за 3-ю групу інвалідності в розмірі 182700,00 грн (401400,00 грн - 182700,00 грн = 218700,00 грн).
Вказаний висновок разом з наданими позивачем заявою (рапортом) від 16.12.2020 та доданими документами направлено на розгляд до Міністерства внутрішніх справ України, який уповноважений приймати рішення щодо призначення/відмови в призначенні одноразової грошової допомоги.
У листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 05.02.2021 №4527/15-2021, адресованому Ліквідаційній комісії УМВС України в Полтавській області, зазначено, що матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивача  надіслано без дотримання вимог Порядку №850, а тому вони повертаються без прийняття рішення як такі, що не відповідають вимогам законодавства. Так, пунктом 2 пункту 3 Порядку №850 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, або внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Із доданих до заяви документів з`ясовано, що при повторному огляді медико-соціальною експертною комісією позивачу установлено 2-у групу інвалідності з 18.07.2019 внаслідок захворювання, отриманого під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України. Разом з тим, Порядком №850  виплата одноразової грошової допомоги у таких випадках не передбачена.
Про вказаний лист Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 05.02.2021 №4527/15-2021 та те, що матеріали про призначення одноразової грошової допомоги надіслано без дотримання вимог Порядку №850, а тому вони повернуті без прийняття рішення як такі, що не відповідають вимогам законодавства, позивача повідомлено листом Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від 16.02.2021 №4/М-39/Оп.
Не погодившись з діями МВС України щодо повернення висновку та матеріалів на виплату одноразової грошової допомоги та неналежного їх, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неприйняттям відповідачем після надходження документів позивача відповідного рішення, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду поданих позивачем документів для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача розглянути по суті заяву (рапорт) позивача від 16.12.2020 з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до положень пунктів 9, 14 Порядку №850.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
7 листопада 2015 року набрав чинності Закон України №580-VIII"Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII).
До набрання чинності Закону №580-VIIIпорядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XII "Про міліцію" (далі - Закон №565-XII) та Порядком №850.
Відповідно до статті 23 Закону №565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання статті 23 Закону №565-XII постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Відповідно до пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.
Згідно пункту 2 цього Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктами 7 - 9 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Таким чином, МВС України, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний був прийняти рішення стосовновиплати одноразової грошової допомоги, а не повертати матеріали відносно позивача.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі № 530/1280/17, від 03 жовтня 2018 року у справах № 361/7249/17 та№ 361/7249/17,від 21 квітня 2021 року у справі №640/6031/19, від 30 червня 2021 року у справі справа №822/2942/17.
При цьому, оскільки рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги позивачу прийнято не було, колегія суддів вважає передчасними посилання відповідача на відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
У ході розгляду справи судом встановлено, що МВС України, в порушення вимог пункту 9 Порядку №850, за результатами розгляду матеріалів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІI групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходження служби в органах внутрішніх справ, конкретного рішення не прийняло, чим допустило протиправну бездіяльність.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30 червня 2021 року по справі №822/2942/17.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути по суті заяву (рапорт) позивача від 16.12.2020 з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до положень пунктів 9, 14 Порядку №850.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим.
При цьому, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки позивачем не оскаржено, а апеляційна скарга відповідача відповідних доводів в цій частині не містить.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року по справі №440/3835/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  11.11.2021 року