Номер провадження: 22-ц/813/3711/21 
Номер справи місцевого суду: 521/4324/20
Головуючий у першій інстанції Мурзенко  М. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               за участю секретаря                Хухрова С.В.,

       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1   на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення,

встановив:

У березні 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом його виселення, в якому просила суд усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 із будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї заяви посилалась на те, що їй належить будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 
Також позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований таким, що постійно мешкає у с. Плахтіївка Саратського району Одеської області. Відповідач ОСОБА_2 попросив дозволити йому тимчасово на кілька місяців пожити у будинку позивачки, доки не знайде житло та постійну роботу у м. Одесі. Він пояснив, що у Саратському районі він не може знайти роботи, тому вирішив приїхати до Одеси, де скоріш знайде роботу та винайме житло. 
Позивачка посилалась на те, що відповідачем порушені її права як власника нерухомого майна - його проживання у жилому приміщенні позивачки взагалі без правових підстав та її згоди. 
Через три місяці після вселення відповідача позивачка запропонувала йому звільнити житло. Він вчинив скандал, став нецензурно лаятись, погрожував викинути з будинку, розтрощив посуд, меблі, навіть зламав паркан. Кидався бити позивачку. ОСОБА_1 була змушена заховатися у будинку своєї знайомої на іншому кінці вулиці. Життя позивачки у власному будинку стало нестерпним. 

Відповідач категорично відмовляється весь цей час виселитися, чинить перешкоди у користуванні власністю. Усі спроби мирно вирішити питання - виселити тимчасового мешканця не дають позитивних результатів. У зв`язку з чим, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року, та постановлення нового, яким задовольнити її позовні вимоги.
Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 22.09.2021 року, на 10.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.77, 78, 79, 82, 83). 
В свою чергу, поштова кореспонденція, яка направлена судом апеляційної інстанції за місцем реєстрації позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , повернулась до суду з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.81, 84-85). 
Таким чином, враховуючи те, що дана справа в суді апеляційної інстанції перебуває фактично один рік (а.с.65), а також те, що всі учасники справи, у тому числі представники сторін, повідомлені про час і місце судового засідання, проте не надали суду заяви про розгляд справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn», колегія суддів вирішила слухати справу у відсутність її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
При цьому, Одеський апеляційний суд виходить із того, що за змістом ст.368 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 04.10.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9).
Вказаний житловий будинок складається з трьох житлових кімнат площею 15,8; 9,5; 10,3 кв.м., веранди, кухні та санвузла, що підтверджується копією технічного паспорту на будинок (а.с. 48-51).
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, позивач займає кімнату площею 15,8 кв.м., відповідач із дружиною ОСОБА_3 , дітьми ОСОБА_4 , 2007 р.н. та ОСОБА_5 , 2013 р.н.— кімнати площею 10,3 та 9,5 кв.м., в загальному користуванні знаходяться приміщення веранди, кухні та санвузла.

Проте, судом не було враховано, що відповідач ОСОБА_2 проживає у вказаному житловому будинку тимчасово, і матеріали справи не мають доказів того, що власник житлового будинку – позивач ОСОБА_1 надавала відповідачу ОСОБА_2 дозвіл на постійне проживання.
Судом також не було враховано, що між сторонами по справі існують неприязні стосунки, позивач неодноразово зверталась до органів поліції з приводу поведінки відповідача, що підтверджується копіями листів Хмельницького ВП Малиновського ВП ГУНП в Одеській області (а.с. 30,31).
Однак, відомостей про притягнення відповідача ОСОБА_2 до відповідальності за фактами даних звернень суду не надано.
Також відомостей про наявність у відповідача іншого житла в м. Одесі суду не надано, проте він має постійну реєстрацію в с. Плахтіївка, Саратського району Одеської області.

Разом з тим, правильно пославшись на ст. 41 Конституції України та статті 317, 319, 321, 391 ЦК України, згідно яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право власності є непорушним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, суд дійшов помилкового висновку про неможливість виселення відповідача із тимчасово займаного ним житлового приміщення.
При цьому суд вказав, що відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником (житловий сервітут).

Однак судом не було враховано, що матеріали справи не мають жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 , що вселявся він у житлове приміщення як член сім`ї позивача ОСОБА_1 , що між сторонами була укладена будь-яка угода стосовно проживання у житловому будинку, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , та що остання давала згоду на встановлення будь-якого житлового сервітуту на проживання відповідача ОСОБА_2 .

З огляду на викладені обставини, а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджає позивачу ОСОБА_1 у повній мірі реалізувати своє право власності, колегія суддів вважає, що у відповідності до ст. 391 ЦК України право власності ОСОБА_1 на належне їй на праві приватної власності житлове приміщення підлягає захисту, шляхом виселення із нього відповідача ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений судовий збір у загальній сумі 2102 грн., із яких 840,80 грн. – за подання позову і 1261,20 грн. – за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року скасувати.
       Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути перешкоди  ОСОБА_1 в користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_2 із будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2102 грн. (дві тисячі сто дві гривні).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

                Л.А. Гірняк

                О.С. Комлева