КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
справа № 489/2403/21                                                      Головуючий у 1 інстанції: Ткач М.М.
провадження №22-ц/824/13291/2021                                     Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
20 жовтня 2021 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І.,           
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року про повернення заяви заявникові у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Monobank/Universal Bank, про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, -
в с т а н о в и в :
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду із зазначеною заявою.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року заяву залишено без руху з тих підстав, що всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України та п.2 
ч.1 ст.348 ЦПК України у своїй заяві ОСОБА_1 не вказує особу, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці. 
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 рокузазначену заяву повернуто позивачу з підстав, передбачених ч.3 ст.185 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для розгляду по суті.
Скаргу обґрунтовував тим, що у нього відсутня інформація про особу, щодо якої вимагається розкриття інформації, оскільки ця інформація і є предметом його звернення до суду із заявою.
Вказує, що при зверненні до суду він надав квитанцію, яка свідчить про здійснення банківської операції та повідомив номер картки клієнта банку, який помилково отримав гроші. Вважає, що таких даних достатньо для суду, щоб через зацікавлену особу Monobank/Universal Bank визначити особу, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до  вимог ст.263  ЦПК України  судове рішення  повинно ґрунтуватися  на засадах  верховенства права,  бути законним  і обґрунтованим.  Законним є рішення,  ухвалене судом  відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм  процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України  суд апеляційної  інстанції переглядає  справу за  наявними в ній і  додатково поданими  доказами та  перевіряє законність  і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах доводів та  вимог апеляційної  скарги.  Суд апеляційної  інстанції досліджує  докази,  що стосуються  фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно зі ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав. 
Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки заяви, вказані в ухвалі суду від 28 травня 2021 року. 
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.
Зміст заяви про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи, визначена ст.348 ЦПК України, а саме: у заяві має бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) заявника та особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, їх місце проживання або місцезнаходження, а також ім`я представника заявника, коли заява подається представником; 3) найменування та місцезнаходження банку, що обслуговує особу, щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю; 4) обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; 5) обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду міста Миколаєваіз заявою про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22 квітня 2021 року вказану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд Оболонському районному суду м. Києва.
Встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що вона не відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.348 ЦПК України, а саме: у заяві не вказано особу, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці.
Як вбачається з матеріалів справи, 29 березня 2021 року ОСОБА_1 помилково ввів номер картки та переказав невідомій особі 5 000 грн., після чого він зателефонував оператору Monobank та залишив заявку про помилкову операцію.
Проте, 07 квітня 2021 року оператор Monobank йому повідомила, що спроби зв`язатись з клієнтом, який помилково отримав грошові кошти, виявилися безрезультатними, виправлення операції (повернення коштів) неможливе, а дані клієнта повідомити відмовилась, посилаючись на банківську таємницю. 
З викладеного вбачається, що при зверненні до суду із заявою про розкриття  інформації, яка містить банківську таємницю, ОСОБА_1 , надав всю наявну у нього інформацію, а саме: номер картки особи та квитанцію, за якою були перераховані кошти. Зазначити особу, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, як це передбачено п. 2 ч. 1 ст.348 ЦПК України, він не міг, оскільки саме таку інформацію він хоче отримати за наслідками розгляду заяви, з якою він звернувся до суду.   ? ? 
За таких обставин, повертаючи заяву, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, припустився надмірного формалізму, чим фактично позбавив позивача права на доступ до правосуддя.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права" (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про повернення заяви позивачеві, а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1)      неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2)      недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3)      невідповідність висновків суду обставинам справи;
4)      порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,- 
 
       п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року про повернення заяви заявниковіскасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:                         
 
Судді: