ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 р.	Справа № 440/3278/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава по справі № 440/3278/20
          за позовом          ОСОБА_2 ,          ОСОБА_3 ,          ОСОБА_1  
          до         Кременчуцької міської ради Полтавської області                 
          про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №440/3278/20 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 7 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23.04.2020 "Про надання та відмову в наданні згоди на поділ та об`єднання земельних ділянок в м. Кременчуці". Зобов`язано Кременчуцьку міську раду Полтавської області прийняти рішення щодо надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 згоди на поділ земельної ділянки площею 8333 м2 (кадастровий номер 5310436100:08:001:0053) для експлуатації та обслуговування комплексу будівель по АДРЕСА_1 . Стягнуто  судові витрати.
26.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 у справі №440/3278/20 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 року у справі № 440/3278/20 та задовольнити заяву про встановлення контролю за виконанням судового рішення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідачем не виконується рішення суду протягом тривалого часу, що є підставою для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Колегія суддів, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем необґрунтовано необхідність застосування заходів судового контролю, оскільки ним не вчинялося жодних дій передбачених законом для виконання рішення суду, а саме: не пред`явлення виконавчого листа на виконання до виконавчої служби. Також суд першої інстанції  вказав на намагання позивача перекласти свій обов`язок по зверненню судового рішення до виконання на суд.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України зазначив, що  складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт  2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012  року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт  3 мотивувальної частини Рішення від 25  квітня 2012 року №   11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26   червня 2013   року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі   -   ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті   43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №   60750/00, від 20   липня 2004   року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019   року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею   6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт   84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07  червня 2005   року, заява №   6318/03; пункт   43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20   липня 2004  року, заява №  60750/00; пункти   46,   51,   54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15   жовтня 2009   року, заява №   40450/04; пункт   64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28   листопада 2006   року, заява №   30779/04).
На підставі аналізу статей   3,   8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті  129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15  травня 2019   року №  2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,   -   за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею   129-1 Конституції України, статтею   6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями   14,   370 КАС України.
З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, згідно з положеннями частини першої статті  382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).
Таким чином, процесуальні дії, визначені ст. 382 КАС України, є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №440/3278/20 залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021  визнано протиправним та скасовано пункт 7 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23.04.2020 "Про надання та відмову в наданні згоди на поділ та об`єднання земельних ділянок в м. Кременчуці"; зобов`язано Кременчуцьку міську раду Полтавської області прийняти рішення щодо надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 згоди на поділ земельної ділянки площею 8333 м2 (кадастровий номер 5310436100:08:001:0053) для експлуатації та обслуговування комплексу будівель по АДРЕСА_1 .
Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи наявний витяг з рішення П`ятої сесії міської ради Кременчуцької міської ради VIII скликання  від 25.05.2021 року  згідно змісту якого питання надання згоди Кременчуцької міської ради Полтавської області фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на поділ земельної ділянки  на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі №440/3278/20 вважається відхиленим у зв`язку з ненаданням необхідної більшості голосів у відповідності до регламенту Кременчуцької міської ради VIII скликання, затвердженого рішенням Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 22.12.2020. Вказане рішення прийнято на підставі звернення позивача (а.с. 9).
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не було враховано вищевказане рішення Кременчуцької міської ради  та не було з`ясовано чи було фактично виконано Кременчуцькою міською радою рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №440/3278/20 залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі №440/3278/20 на даний час.
В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
У рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, прослідковується однозначна позиція, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового процесу за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Враховуючи, що судом першої інстанції не з`ясовано обставин щодо фактичного виконання рішення суду, та, відповідно, наявності чи відсутності підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про передчасність відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст. 382 КАС України.
При цьому, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо обов`язкової передумову для встановлення судового контролю звернення позивача до органу виконавчої служби, оскільки чинним законодавством такого обов`язку у позивача не передбачено.
В силу ч. 1 ст. 382 КАС України зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення повноважний лише суд, який ухвалив це судове рішення.
Отже, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних повноважень зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №440/3278/20.
Відповідно до ст. 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 року у справі № 440/3278/20 підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, поданої в порядку ст. 382 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 по справі №440/3278/20  скасувати.
Адміністративну справу № 440/3278/20 за позовом ОСОБА_2 ,      ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  17.12.2021 року