ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/2333/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Головея В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл.
на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 року, м. Одеса, суддя Рога Н.В., повний текст рішення складено та підписано 13.10.2021 року
у справі № 916/2333/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», смт. Чабани Київської обл.
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл.
про стягнення 116200 грн. 38 коп.,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», смт. Чабани Київської обл. звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл., в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл. на свою користь курсову різницю у розмірі 62   762 грн. 93 коп., 48% річних у розмірі 22   511 грн. 78 коп., пеню у розмірі 6   087 грн. 06 коп., штраф у розмірі 18   828 грн. 87 коп. та інфляційні втрати у розмірі 6   009 грн. 74 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви.
Позовні вимоги мотивовано тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки  від 15.06.2020 року №49-13, відповідачем належним чином не виконано свої зобов`язання в частині оплати поставленого товару з урахуванням курсової різниці станом на 29.09.2020 року, внаслідок чого позивачем нарахована загальна сума заборгованості, штраф, пеня, відсотки річних та інфляційні втрати у зазначеному вище розмірі. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 року у справі №916/2333/21 (суддя Рога Н.В.) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС», смт. Чабани Київської обл. задоволено у повному обсязі; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАНТАГРО ЮГ», Одеська обл., м.Ізмаїл на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС», Київська обл., смт. Чабани курсову різницю у розмірі 62  762 грн. 93 коп., 48% річних у розмірі 22 511 грн. 78 коп., пеню у розмірі 6   087 грн. 06 коп., штраф у розмірі 18  828 грн. 87 коп., інфляційні втрати у розмірі 6 009 грн. 74 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2   379 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачем у справі не надано доказів щодо належного виконання умов договору поставки, позовні вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС», смт. Чабани Київської обл. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛАНТАГРО ЮГ», Одеська обл., м.Ізмаїл з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду  Одеської області від 08.10.2021 року у справі № 916/2333/21 скасувати у повному обсязі, ухвалити нове рішення, яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС», смт. Чабани Київської обл. відмовити.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та процесуального закону, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Зокрема, скаржник, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України та п. 3.2., 3.3., 11.4., зазначає, що сторонами під час наявності між ними правовідносин щодо поставки, погоджувались особливі умови поставки товару шляхом підписання додатків до договору. Як зазначив позивач, до додатків до договору поставки, які є його невід`ємною частиною, внесено положення, що цiни за цим договором не є остаточними i постачальник залишає за собою право в односторонньому порядку зменшити зазначені у додатку цiни шляхом виписування нових рахунків на оплату.
Скаржник вважає, що з урахуванням таких змін до договору у вигляді підписаних додатків, застосування курсової рiзницi має вiдбуватися не автоматично, а здiйснюється за волевиявленням позивача - шляхом виписувавня нових рахункiв на оплату, які є правовою підставою для перерахування курсової рiзницi відповідачем та оплати відповідної суми.
Отже, на переконання апелянта, таке право хоча i надало можливість реалізувати його в односторонньому порядку, однак воно обумовлене певною підставою, а саме: шляхом виписування нових рахунків на оплату. При цьому, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять виписаних позивачем нових рахунків на оплату на суму курсової рiзницi у розмiрi 62 762 грн. 93 коп., як того вимагають умови додаткiв до договору поставкн, а також доказів їх вручення чи направлення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг». Таким чином, як вважає скаржник, позивачем не доведено обставин виникнення грошового зобов`язання зі сплати курсової рiзницi на заявлену суму, а також термiну прострочення його виконання з боку відповідача, а тому немає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з вiдповiдача 62 762 грн., 93 коп. курсової рiзницi.
Разом з тим, порушення норм процесуального аспекту судом першої інстанції скаржник вбачає у тому, що у зв`язку із необізнаністю відповідача про розгляд справи у суді, неповідомлення його про дату та час розгляду справи, відповідач був позбавлений фактичної можливості подати до суду свій відзив та відповідні докази на спростування позиції, викладеної в позовній заяві. 
У зв`язку із зазначеним  вище, скаржник вважає за необхідне надати суду апеляційної інстанції акт звірки взаєморозрахунків між сторонами за період з 01.01.2020 року по 10.11.2020 року, який не було подано до суду першої інстанції з поважних причин та який не досліджено судом першої інстанції, з огляду на що апелянт просить суд апеляційної інстанції визнати поважними причини його неподання та долучити вказаний акт до матеріалів справи.
Зважаючи на наявність вказаного вище акту, скаржник зазначив, що на момент його підписання між сторонами було узгоджено остаточну суму заборгованості, що підлягає сплаті відповідачем згідно договору поставки у розмірі 802313 грн. 38 коп., і яку було сплачено відповідачем 24.11.2020 року. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 року за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл. на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 року у справі №916/2333/21 відкрито апеляційне провадження, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», смт. Чабани Київської обл. своїм правом згідно ч. 1 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзив на апеляційну скаргу, в строк визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надало, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 227 000 грн. 00 коп.). 
В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 916/2333/21 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 116 200 грн. 38 коп.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл. потребує часткового задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 року у справі №916/2333/21 потребує часткового скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області і Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та не оспорено сторонами наступні обставини.

15.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», смт. Чабани Київської обл. (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл. (покупець) було укладено договір поставки №49-ІЗ, за умовами п. 1.1. якого сторони обумовили, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.
За даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1. договору).
За змістом п. 2.2. договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива). Для товару (ЗЗР. Насіння та Мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро.
Загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних, що зазначені в п. 2.1., та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару) (п. 2.3. договору).
У пункті 3.1. сторони визначили, що порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору.
Відповідно до п. 3.2. договору, в тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу:
С = А1 / А2 х В
Де С - сума належна до оплати;
В - ціна товару па момент підписання додатку;
А1 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів;
А2 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного додатку.
При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобов`язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.
Всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням п. 3.2. договору. На підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п. 3.2. даного договору, сторони, продовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним додатком або договором в цілому, підписують «Акт звіряння взаємних розрахунків». Ініціатива підписання «Акту звіряння взаємних розрахунків» покладається на покупця (п. 3.3. договору).
При відсутності підписаного сторонами «Акту звіряння взаємних розрахунків», зобов`язання покупця щодо повної оплати вартості отриманого товару не вважається виконаним, що є підставою для застосування відповідних штрафних санкцій згідно з умовами договору (п. 3.4. договору).
За умовами п. 3.12 договору, покупець заявив та запевнив, що розуміє суть та бере на себе валютний ризик, тобто ймовірність додаткових фінансових витрат внаслідок зміни курсу валюти відповідно до п. 3.2. договору.
Згідно п. 4.1. договору строк поставки товару визначається у відповідних додатках до цього договору.
Пунктом 7.1.1. договору сторони передбачили відповідальність покупця за несвоєчасну оплату продукції у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку країни від суми боргу за кожний день прострочення.
В разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань, передбачених розділом 3 цього договору, покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати (п. 7.7. договору).
Крім того, в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, Покупець сплачує додатково штраф у розмірі 30% від суми несвоєчасно сплаченого товару (п. 7.8. договору).
Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків. (п. 11.2. договору).
Договір підписано сторонами та скріпленої їх печатками.
В межах вказаного вище договору сторонами підписано додатки до договору №1 від 15.06.2020 року, № 2 від 18.06.2020 року, № 3 від 03.07.2020 року, якими погоджено асортимент, кількість, ціну, еквівалент вартості товару, умови поставки та порядок розрахунків за товар, що поставляється. 
Зокрема, додатком №1 визначено офіційний курс долара США та євро щодо гривні станом на день складання: 1 дол. США - 26, 78 грн., 1 ЄВРО - 30,667 грн.; загальна сума товару за цим додатком складає 532  662 грн. 70 коп. Додатком №2  визначено офіційний курс долара США та євро щодо гривні станом на день складання: 1 долл. США - 26,805 грн., 1 ЄВРО - 30,0698 грн.; загальна сума товару за цим додатком складає 23 160 грн. Додатком №3  визначено офіційний курс долара США та євро щодо гривні станом на день складання: 1 дол. США - 27,25 грн., 1 ЄВРО - 30, 7216 грн.; загальна сума товару за цим додатком складає 269 650 грн. 68 коп.
Кожний з додатків містить застереження, що погоджено між сторонами, що ціни за додатком не є остаточними. Постачальник залишає за собою право в односторонньому порядку змінити зазначені у такому додатку ціни, шляхом виписування нових рахунків на оплату.
Крім того, сторони погодили, що ціна на товар за додатком визначена в національній валюті України та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар, ЄВРО), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день підписання додатку. Оплата вартості товару, зазначеного в додатку, здійснюється покупцем в національній валюті України, виходячи з курсу продажу долара/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів та який не може бути нижче ніж курс долара США/ЄВРО на день укладення додатку.
В тому випадку, коли курс долара США /Євро на день оплати вище ніж долара США /Євро на день підписання даного додатку, сторони, для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовують таку формулу: S=(A1)* B, де S- загальна вартість товару в гривнях з ПДВ на момент оплати (сума, яка підлягає оплаті); A1- курс долару США /Євро на міжбанківському валютному ринку України до гривні на день перерахування суми платежу; A2- курс долару США /Євро на міжбанківському валютному ринку України до гривні на день підписання даного додатку; B- загальна вартість товару в гривнях з ПДВ на момент підписання даного додатку. 
Оплата здійснюється в наступному порядку: покупець сплачує постачальнику 100% вартості товару до 30.09.2020 року (додатки №1,3); до 19.06.2020 року (додаток №2).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору поставки від 15.06.2020 поставлено товар трьома партіями, а саме, 
- згідно видаткової накладної від 03.07.2020 року №3590 на суму 193  132 грн. 68 коп.; 
- згідно видаткової накладної від 28.09.2020 року №4163 на суму 76  518 грн.; 
- згідно видаткової накладної від 15.06.2020 року №3286 на суму 532  662 грн. 70 коп. 
Всього було поставлено покупцю товару на загальну суму: 802  313 грн. 38 коп.
Вказані накладні було підписано сторонами та скріплено їх печатками.
В розрізі по додатках до договору суд апеляційної інстанції встановив наступне:
Додаток №1 від 15.06.2020 року - поставлено товар на суму 532  662 грн. 70 коп., що підтверджується видатковою накладною від 15.06.2020 року №3286 та довіреністю №1 від 15.06.2020. Терміни оплати згідно п. 3 додатку №1 наступні: 100% вартості товару в строк до 30.09.2020.
Додаток №3 від 03.07.2020 року - поставлено товар на суму 269 650 грн. 68 коп., що підтверджується видатковими накладними від 03.07.2020 року №3590 на суму 193 132 грн. 68 коп. та від 28.09.2020 року №4163 на суму 76 518 грн. та довіреністю від 03.07.2020 року. Терміни оплати згідно п. 3 додатку наступні: 100% вартості товару в строк до 30.09.2020 року.
Доказів щодо поставки товару за додатком №2 від 18.06.2020 року на суму 23160 грн. - матеріали справи не містять.
З банківської виписки позивача вбачається, що відповідачем на рахунок позивача 24.11.2020 року сплачено за умовами договору поставки 802313 грн. 38 коп.
Раніше, 22.06.2020 року, відповідачем було також сплачено на рахунок позивача кошти в сумі 23  160 грн. згідно рахунку від 18.06.2020 року №3204. Проте, ані вказаного вище рахунку, ані видаткової накладної на вказану вище суму матеріали справи не містять.
З акту звірки взаєморозрахунків, наданого позивачем до позовної заяви, та який підписаний лише з боку позивача та скріплений його печаткою вбачається, що 24.11.2020 року, відповідач сплатив позивачу 802  313 грн. 38 коп. в рамках договору від 15.06.2020 року №19-ІЗ та у відповідності до додатків №1,3.
З наданого відповідачем суду апеляційної інстанції акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2020 року по 10.11.2020 року вбачається, що сторони по справі склали акт звірки у тому, що сальдо кінцеве становить 802  313 грн. 38 коп.
Вказаний вище акт підписано та скріплено печатками сторін.
За розрахунками позивача, основна сума заборгованості щодо сплати курсової різниці складає 62  762 грн. 93 коп., інфляційні втрати - 6009 грн. 74 коп., 48% річних у розмірі 22   511 грн. 78 коп., пеня у розмірі 6   087 грн. 06 коп., штраф у розмірі 18   828 грн. 87 коп.
Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача курсової різниці у нарахованому позивачем розмірі, а також стягнення пені, штрафу, відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку із несплатою відповідачем такої курсової різниці.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції частково погодився з аргументами, викладеними скаржником в апеляційній скарзі та частково не погодився з висновком суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms"), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.
Цей принцип вимагає, насамперед, рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27 жовтня 1993 року та "Ankerl v. Switzerland" від 23 жовтня 1996 року).
В даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл. під час перегляду справи судом апеляційної інстанції просить долучити до матеріалів справи Акт звірки взаєморозрахунків на період з 01.01.2020 року по 10.11.2020 року мотивуючи це тим, що останній не був обізнаний про розгляд справи №916/2333/21 судом першої інстанції та був позбавлений можливості подати до суду відзив на позовну заяву на спростування правової позиції позивача з доданням цього акту.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.08.2021 року у справі №916/2333/21 було відкрито провадження, запропоновано відповідачу протягом 15 днів надати до суду відзив на позовну заяву з дня отримання ухвали. Вказану вище ухвалу судом першої інстанції направлено на офіційну електронну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - plantagro@gmail.com.
В подальшому, на вказану вище електронну адресу відповідача місцевим господарським судом також було направлено ухвали від 31.08.2021 року, від 23.09.2021 року, від 07.10.2021 року, тому останній знав про існування спору між сторонами по даній справі і про її розгляд судом.
Але задля дотримання принципу рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, судова колегія вважає за можливе в даному випадку прийняти в якості доказу по справі Акт звірки взаєморозрахунків на період з 01.01.2020 року по 10.11.2020 року наданий відповідачем, відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України та надати йому оцінку при перегляді справи по суті.
Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України, параграфом 1 глави 30 Господарського кодексу України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 Цивільного кодексу України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 Цивільного кодексу України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 Цивільного кодексу України, розділом V Господарського кодексу України.
Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Статтями 13 і 14 Цивільного кодексу України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1, ч. 2 пп. 5, 8 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.
Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 202 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Так, апеляційним судом встановлено, що 15.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», смт. Чабани Київської обл. (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл. (покупець) було укладено договір поставки №49-ІЗ, за умовами п. 1.1. якого сторони обумовили, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.
За даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору. (п.2.1. договору)
За змістом п.2.2. договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива). Для товару (ЗЗР. Насіння та Мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або євро.
Загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних, що зазначені в п.2.1., та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару) (п.2.3. договору).
У пункті 3.1. договору, сторони визначили, що порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору.
Відповідно до п.3.2. договору, в тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С = А1 / А2 х В, де С - сума належна до оплати;  В - ціна товару па момент підписання додатку;  А1 - (курс МВР дол. США чи євро до гривні) на день перерахування коштів;  А2 - (курс МВР дол. США чи євро до гривні) на день підписання відповідного додатку.
При проведенні розрахунків сума в гривнях, яку покупець зобов`язаний сплатити постачальнику, як належну оплату повної вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/євро на курс гривні щодо долара США/євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.
Всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням п.3.2. договору. На підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п.3.2. даного договору, сторони, продовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним додатком або договором в цілому, підписують "Акт звіряння взаємних розрахунків". Ініціатива підписання "Акту звіряння взаємних розрахунків" покладається на покупця. (п.3.3. договору)
При відсутності підписаного сторонами "Акту звіряння взаємних розрахунків", зобов`язання покупця щодо повної оплати вартості отриманого товару не вважається виконаним, що є підставою для застосування відповідних штрафних санкцій згідно з умовами договору (п.3.4. договору)
Товар, що був переданий покупцю в межах цього договору тільки згідно накладних (без укладення інших письмових угод - додатків), має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною (п.3.5. договору).
Згідно п.4.1. договору строк поставки товару визначається у відповідних додатках до цього договору.
Поставка продукції здійснюється на умовах, визначених у додатках до цього договору (п.6.1. договору).
Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості і якості. Приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент його отриманні від постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість товару, його вагу, комплектність, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово про це заявити постачальнику. При відсутності такої заяви товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості (п.6.2. договору).
Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем: по кількості (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в накладній (товарній, товарно-транспортній); по якості - відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника (п.6.3. договору).
Підписання видаткових накладних, що виписані в період дії даного договору, засвідчує факт передачі разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі рахунків для оплати, сертифікату, інструкції щодо використання та застосування даного товару (п.6.4. договору).
Пунктом 7.1.1. договору сторони передбачили відповідальність покупця за несвоєчасну оплату продукції у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку країни від суми боргу за кожний день прострочення.
А саме, в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 48% річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. (п.7.7. договору).
Крім того, в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 30% від суми несвоєчасно сплаченого товару. (п.7.8. договору).
Договір набув чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків. (п.11.2. договору).
Так, матеріалами справи, зокрема банківською випискою, що також не заперечується сторонами, підтверджено факт передачі позивачем товару відповідачу та відсутність своєчасної оплати зі сторони останнього за отриманий товар. При розгляді цієї справи сторони не заперечували факт виконання позивачем свого обов`язку з поставки товару.
Колегією суддів встановлено, що відповідач прострочив виконання свого договірного зобов`язання з оплати отриманого від позивача товару, тобто допустив неналежне виконання, що є порушенням зобов`язання в розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, оскільки за поставлений товар мав сплатити до 30.09.2020 року, а фактично сплатив 24.11.2020 року.
З огляду на зазначене, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого йому позивачем товару по договору поставки, останній і звернувся до суду з позовом про стягнення курсової різниці та нарахованих сум пені, штрафу, річних та інфляційних втрат.
Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Разом з тим частина друга цієї норми допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Ця норма кореспондується із приписами ст. 524 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Отже, положення чинного законодавства, хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті. Відтак коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара США), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України (правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 у справі № 910/10191/17). 
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2014 у справі №910/763/13 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №916/706/17, від 07.07.2020 року у справі №  296/10217/15-ц.
За умовами укладеного між сторонами у справі договору поставки з урахуванням додатків до нього ціни за цим договором не є остаточними. 
При цьому, положеннями додатків до договору, які кореспондуються з п. 2.2. вказаного договору, сторонами погоджено порядок зміни ціни вартості товару результатом перерахунку (коригування) орієнтовної ціни. 
Колегія суддів зазначає, що у даному випадку, вимоги додатків, які визначають, що постачальник зазначає, що ціни за додатком не є остаточними, та постачальник залишає за собою право в односторонньому порядку змінити зазначену у додатку ціну, шляхом виписування нових рахунків на оплату, свідчать про право одноособового змінення позивачем загальної ціни на продукцію, що поставляється, а не на курсову різницю, що має місце на день оплати покупцем за поставлений товар.
При цьому, у додатках до спірного договору сторони також погодили і зміну ціни на продукцію з урахуванням курсової різниці, яка може змінитися навіть на день їх укладення.
Відтак, у даному випадку, договором, який укладено сторонами в добровільному порядку, без заперечень та зауважень в цій частині, саме на покупця покладений обов`язок здійснити певний порядок розрахунків, а саме: оплата ним повинна здійснюватися за поставлений товар з урахуванням курсової різниці саме в розрізі п. 3.2. договору поставки, де платежі підлягають перерахуванню за погодженою сторонами формулою на момент оплати покупцем отриманого товару, за результатом чого визначається сума доплати, яка фактично є сумою курсової різниці (вирахуваної гривневої різниці ціни договору).
Відтак, курсова різниця є недоотриманою позивачем вартістю товару у зв`язку зі зміною його ціни за рахунок валютних коливань в бік збільшення.
Таким чином, враховуючи те, що зміна курсу національної валюти України у відношенні до іноземної валюти є правомірною підставою для здійснення перерахунку договірного грошового зобов`язання сторони, яка його фактично порушила у зв`язку із несвоєчасною оплатою, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати курсової різниці у розмірі 62  762 грн. 93 коп.
При цьому доводи скаржника щодо встановлених додатками умов про обов`язкове виписування постачальником у такому разі додаткових рахунків на оплату курсової різниці не приймаються колегією суддів до уваги за обставин, викладених вище.
Також оцінивши посилання відповідача на акт звіряння взаємних розрахунків, за яким відповідач вважає його заборгованість перед позивачем відсутньою, апеляційний суд зазначає таке.
Дійсно, в розділі 3 договору поставки "Умови оплати", п. 3.3, 3.4. передбачено, що на підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару сторони впродовж трьох днів від дати остаточного розрахунку за додатком до договору поставки підписують акт звіряння взаєморозрахунків. При цьому, ініціатива щодо складення такого акту належить покупцю.
При відсутності акту звіряння взаєморозрахунків зобов`язання покупця щодо повної оплати вартості товару не вважається виконаним, що є підставою для стягнення штрафних санкцій.
Суд враховує, що зазначені положення договору не можуть застосовуватись самостійно, а повинні тлумачитись у сукупності з іншими його пунктами та нормами чинного законодавства України.
Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Отже, відомості у наданому скаржником акті взаєморозрахунків не можуть слугувати обставиною, яка би свідчила про відсутність у останнього заборгованості щодо сплати курсової різниці за спірним договором поставки, а свідчить в основній своїй масі про те, що оплата за поставлений товар була покупцем проведена несвоєчасно, що сторонами по справі не заперечується. При цьому, скаржником ані суду апеляційної інстанції, ані суду першої інстанції не надано належного та допустимого доказу про те, що ним складалися акти звірки взаєморозрахунків вже з урахуванням наявності курсової різниці на день оплати поставленого товару. До того ж, наданий відповідачем акт свідчить про розрахунки між сторонами за період з 01.01.2020 по 10.11.2020, тоді як позивачем до матеріалів справи додано акт звірки взаєморозрахунків, підписаний в односторонньому порядку за період з січня 2017 по червень 2021 року з врахуванням здійсненої відповідачем оплати 24.11.2020 року. Тому в матеріалах справи відсутній акт звірки взаєморозрахунків, складений обома сторонами відповідно до вищевказаних умов договору, який би свідчив про відсутність у відповідача боргу перед позивачем. 
Поряд з цим, переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги, апеляційним судом було встановлено, що за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати - 6009 грн. 74 коп., 48% річних у розмірі 22  511 грн. 78 коп., пеня у розмірі 6  087 грн. 06 коп., штраф у розмірі 18  828 грн. 87 коп.
Розглядаючи вимогу позивача про стягнення 6009 грн. 74 коп. інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок позивача є вірним, відтак, така вимога є правомірною.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.
Як вже раніше зазначалось колегією суддів, згідно із ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а за вимогами ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Поряд з цим, частина друга вказаної норми допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
З огляду на викладене норми ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
У разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 11.10.2018 року у справі № 905/192/18.
Як уже зазначалося вище, за умовами укладеного між сторонами у справі договору поставки остаточна ціна товару (сума договору) визначається за результатом перерахунку (коригування) орієнтовної ціни. Такий перерахунок полягає у тому, що фактично здійснені покупцем платежі в рахунок оплати товару за орієнтовною сумою договору коригуються на курс долара США/Євро до гривні станом на дату, що передує даті оплати товару.
Отже умови укладеного між сторонами у справі спірного договору поставки передбачають можливість зміни ціни договору, що є правом сторін та узгоджується з принципом свободи договору та положеннями ст. 632 Цивільного кодексу України.
Відтак, колегією суддів встановлено, що грошові зобов`язання покупця хоча і виражені у національній валюті, проте прив`язані до еквіваленту в іноземній валюті. 
При цьому визначення остаточної ціни договору залежить саме від дати здійснення фактичної оплати товару за орієнтовною вартістю. Встановлена у Додатках до Договору умова про здійснення оплати товару виходячи із курсу продажу долара США/Євро на міжбанкіському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, має на меті поновити увесь обсяг втрат вартості товару, які позивач як постачальник отримав унаслідок зміни курсу гривні до долара США/Євро. Отже, враховуючи те, що орієнтовна вартість товару перераховується (коригується) відповідачем станом на дату, що передує даті саме фактичної оплати товару (незалежно від того, чи своєчасно, чи ні була здійснена ця оплата) з урахуванням курсу долара США/Євро до гривні, втрати позивача від знецінення національної валюти внаслідок інфляції, зокрема і у разі порушення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орієнтовної вартості товару, відновлюються еквівалентом іноземної валюти. У такому разі стягнення інфляційних втрат, нарахованих на орієнтовну суму заборгованості, суперечить частині другій ст. 625 Цивільного кодексу України. У разі, якщо матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів покриваються за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці, стягнення інфляційних втрат є недопустимим та призведе до подвійного стягнення.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29.04.2021 року у справі № 910/11077/20, від 2901. 2019 року у справі № 910/11249/17, від 11.10. 2018 року у справі № 905/192/18.
З урахуванням наведеного, зважаючи на правові висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 6009 грн. 74 коп., нарахованих на суму курсової різниці. 
Щодо задоволених судом першої інстанції вимог позивача про стягнення з відповідача 48% річних у розмірі 22  511 грн. 78 коп., пені у розмірі 6  087 грн. 06 коп. та штрафу у розмірі 30% - 18  828 грн. 87 коп.  колегія суддів зазначає про їх правомірність, оскільки зважаючи на законодавчо закріплену у цивільному праві свободу договору та у відповідності до вимог п. 7.7. спірного договору, який визначає сплату стороною (покупцем), що порушила господарські зобов`язання стягнення 48% річних, умови п. 7.1.1. договору, який визначає, що покупець, за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення, п. 7.8. договору, яким встановлено, що у разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком, більш ніж на 5 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 30% від суми неоплаченого товару, нараховані позивачем та перевірені судом суми вказаних штрафних санкцій є також обґрунтованими та правомірними. До того ж, в матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача про їх зменшення.
Отже, переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл. під час апеляційного перегляду справи №916/2333/21 частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку із чим, оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 року підлягає частковому скасуванню.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл. на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 року  у справі №916/2333/21 потребує часткового задоволення, а рішення суду - скасування в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», смт. Чабани Київської обл. про стягнення з відповідача суми нарахованих інфляційних втрат в розмірі 6  009 грн. 74 коп.
У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл. на рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 року  у справі №916/2333/21 - задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 року  у справі №916/2333/21 - скасувати частково.
Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС», смт Чабани Київської обл. до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАНТАГРО ЮГ» (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл про стягнення 116200 грн. 38 коп. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАНТАГРО ЮГ» (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, буд.64, код ЄДРПОУ 41953516, електронна адреса: plantagro.ug@gmail.com) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС» (08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, буд.4-В, код ЄДРПОУ 30048570, електронна адреса: menviks64@gmail.com) курсову різницю у розмірі 62  762 грн. 93 коп., 48% річних у розмірі 22   511 грн. 78 коп., пеню у розмірі 6   087 грн. 06 коп., штраф у розмірі 18   828 грн. 87 коп. витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2152 грн. 64 коп.
Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», смт. Чабани Київської обл. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Плантагро Юг», м.Ізмаїл, Одеської обл. суми нарахованих інфляційних втрат у розмірі 6  009 грн. 74 коп.
В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2021 року  у справі №916/2333/21 залишити без змін.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

           Головуючий суддя 	          Г.І. Діброва	
Судді 	В.І. Головей	
 	Н.М. Принцевська