Справа № 415/7139/20 
Провадження № 22-ц/810/808/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року                                             м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Луганської В.М.,
учасники справи: позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 
на заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 травня 2021 року, ухваленого Лисичанським міським судом Луганської області у складі: судді Луньової Д.Ю. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
                                                            
                               в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 11114,57 грн, який мотивувало тим, що відповідачка ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № б/н від 10.03.2012 року.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. 
Відповідачка свої зобов`язання не виконала та станом на 04.10.2020 має заборгованість у розмірі 11114,57 грн, яка складається з: 7747,63 грн – заборгованість за тілом кредиту; 7747,63 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3366,94 грн –заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь та судові витрати у розмірі 2102 грн.
Заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 14 травня 2021 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 7 747,63 грн та судовий збір в розмірі 1465,24 грн.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити, в іншій частині - рішення залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, оскільки відповідачка ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Банку, а також суд не взяв до уваги наданий позивачем паспорт споживчого кредиту з підписом відповідачки, в якому сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору позики (кредиту), погодили строк дії, умови повернення кредиту, процентну ставку – 42% річних, процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту – 84% річних, відповідальність за порушення виконання зобов`язань; відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи; активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору; відповідачка не спростувала жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, тому суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків, чим порушив норми матеріального права та безпідставно звільнив відповідачку від частини обов`язків за договором з одних лише формальних міркувань. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 3366,94 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100 = 210200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не представлено суду жодного підписаного відповідачем документу, з якого можливо встановити волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору з конкретно визначеними істотними умовами - розмір кредиту, розмір відсотків, строк повернення, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому банком необґрунтовано визначено суму заборгованості по процентам, так як позивачем не надано доказів того, що з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідач був ознайомлений та їх підписав, а отже, й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування відсотків, які були стягнуті за рахунок коштів, які вносив відповідач на погашення заборгованості за кредитом.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині позовних вимог про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом.
У вказаній частині, що є предметом апеляційного перегляду, висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10 березня 2012 року відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
 У анкеті - заяві зазначено, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовому вигляді.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальниця), стягнути заборгованість за простроченими відсотками, що утворились станом на 04 жовтня 2020 року, у сумі 3366,94 грн.
Довід скарги про неврахування судом наданих позивачем доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог є слушним з огляду на надання позивачем до позовної заяви як першої заяви по суті справи Паспорту споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 , за змістом якого встановлено умови кредитування: тип кредиту – відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; максимальна сума ліміту – до 75 000 грн; строк договору – 240 місяців, та строк кредитування – до 240 місяців; спосіб та строк надання кредиту –на картковий рахунок (безготівковий); процентна ставка за межами пільгового періоду визначена у розмірі 42% річних; тип процентної ставки – фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит); орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом; встановлена реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язання; розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою – 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; встановлена підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту – 84% річних (а.с. 12-13).
Також до позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт
«Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитні картки 16.01.2018 року кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/21; 02.05.2019 року кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 09/22 (а.с. 10).
Відповідно до наданого відповідачем розрахунку станом на 04.10.2020 року у відповідачки утворилась заборгованість в сумі 11114,57 грн, яка складається з наступного: 7747,63 грн – заборгованість за кредитом ( заборгованість за простроченим тілом кредиту), 3366,94 грн –заборгованість за простроченими відсотками.
Висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків з огляду на непогодження сторонами істотних умов договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг та Витяг з Тарифів не підписані відповідачем, не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки матеріали справи містять підписаний власноруч відповідачкою паспорт споживчого кредиту (а.с. 12-13), що містить всі суттєві умови кредитного договору, зокрема, і розмір відсотків за користування кредитом.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII), Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон № 1734- ІII).
Надана позивачем довідка про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) за формою та змістовним наповненням відповідає вимогам, які до неї ставляться в Законі №1734-VIII, тобто сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору позики (кредиту): погодили строк дії, умови повернення кредиту, процентну ставку, відповідальність за порушення виконання зобов`язань, тощо, на що суд першої інстанції уваги не звернув. 
Відтак, доводи апеляційної скарги в оскаржуваній частині є підставними.
З огляду на диспозитивність і змагальність як засади цивільного судочинства, Банк на власний розсуд надав докази, які колегія суддів знаходить достатніми для висновку про погодження сторонами плати за користування кредитними коштами у вигляді сплати відсотків та розміру цих відсотків.
Суд належним чином не дослідив подані стороною позивача докази, не перевірив їх, не оцінив в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - не зазначив правові аргументи на його спростування, що є його процесуальним обов`язком, внаслідок чого припустився помилки невідповідності своїх висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.
Надані позивачем розрахунку відсотків за користування кредитом станом на 04.10.2020 року ніким не оспорюються та позивач просив стягнути з відповідача 3366,94 грн заборгованості за простроченими відсотками (84% річних), нарахованих у відповідності до умов, викладених в паспорті споживчого кредиту, підписаному позичальником ОСОБА_1 .
Таким чином, заборгованість за процентами в розмірі 3366,94 грн, розрахованими виходячи зі ставки 84 % річних, з урахуванням того, що сторони погодили такі умови, підписавши паспорт споживчого кредиту, підлягають до стягнення.
Наведена невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права відповідно до вимог пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині - частині часткового задоволення позовних вимог та відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з  ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3366,94 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з  ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви (2102 грн) та за подання апеляційної скарги (3153 грн), загалом 5255 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд 

                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Скасувати заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 травня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3366,94 грн та в частині судових витрат.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце реєстрації:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за простроченими відсотками за кредитним договором № б/н від 10 березня 2012 року станом на 04 жовтня 2020 року в розмірі 3366,94 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце реєстрації:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір у розмірі 5255 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови – 09 листопада 2021 року.

Судді: