ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13453/19                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2021 року                                                                                                                    м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
               
Судді-доповідача:                                                                                                                      Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                  Пилипенко О.Є., Федотова І.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач, апелянт, ДФС України), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України №31014/6/99-99-11-05-02-25 від 05.07.2019 року про результати розгляду скарги;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 року № Ф-44516-17, видану ГУ ДФС у м. Києві.
Позов мотивовано тим, що відповідачем прийнято протиправне рішення з порушенням чинного законодавства щодо нарахування боргу з єдиного соціального внеску для самозайнятої особи. Зокрема, позивач зазначає, що був зареєстрований як самозайнята особа з 2013 року та надавав послуги арбітражного керуючого на підставі відповідного свідоцтва, виданого Міністерством юстиції України №1515 від 12.07.2013 р. Наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2017 р. №2685/5 вказане свідоцтво анульовано, і з цього часу позивач діяльність як самозайнята особа не здійснює.
Позивач вказує, що не повинен двічі сплачувати єдиний внесок: як фізична особа підприємець і як самозайнята особа (арбітражний керуючий).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вказана вимога є необґрунтованою, протиправною, прийнята з порушенням вимог чинного податкового законодавства, а також законодавства у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування, тому підлягає скасуванню.      
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Державної фіскальної служби України №31014/6/99-99-11-05-02-25 від 05.07.2019 року про результати розгляду скарги. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 року № Ф-44516-17. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2021 року замінено відповідачів - Головне управління ДФС у м. Києві та Державну фіскальну службу України їх правонаступником - Державною податковою службою України.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не перебуває на обліку платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітності як такий платник, відповідач безпідставно встановив позивачу як платнику єдиного внеску (фізичній особі - підприємцю) ознаку незалежної професійної діяльності та нарахував на цій підставі єдиний внесок.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ДПС України подала апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 10 червня 2021 року, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що згідно з даними інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 за технологічним кодом 71040000, код територіального органу ДПІ 2654, обліковуються щоквартальні нарахування ЄСВ як самозайнятій особі - арбітражному керуючому та фізичній особі-підприємцю на спрощеній системі оподаткування: за 2017 р. - 16 896 грн., за І кв. 2018 р. - 4 914, 36 грн., за ІІ кв. 2018 р. - 4 914, 36 грн., за ІІІ кв. 2018 р. - 4 914, 36 грн., за IV кв. 2018 р. - 4 914, 36 грн. та автоматичні нарахування ЄСВ як самозайнятій особі - за І кв. 2019 р. - 2 754, 18 грн., за ІІ кв. 2019 р. - 2 754, 18 грн., у зв`язку з чим і виник борг. 
   З 01.01.2017 року вiдповiдно до Закону України вiд 06.12.2016 року № I774-VIII "Про внесення змiн до деяких законодавчих aктів України" набрали чинностi змiни, зокрема, в порядку нарахування, обчислення єдиного внеску, відповідно до яких базу нарахування єдиного внеску зобов`язанi визначати платники, вказані пунктi 5 частини 1 статті 4 Закону №2464 незалежно від отримання доходу. 
Відповідач вважає, що для звільнення від сплати ЄСВ позивачу необхідно знятися з обліку у контролюючих органах як самозайнятій особі, оскільки саме факт такої реєстрації став підставою для нарахування ЄСВ. 
Посилаючись на такі та інші аргументи, відповідач просить задовольнити апеляційну скаргу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року, після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року, відкрито провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві, встановлено строк до 22 листопада 2021 року для надання відзивів іншими учасниками процесу. Іншою ухвалою від 04 листопада 2021 року призначено розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження з 22 листопада 2021 року.
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження. Відповідно до    статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Перевіривши повноту встановлення Окружним адміністративним судом міста Києва фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 як фізична особа - підприємець із 04.03.2003 року перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Головне управління ДФС м. Києва винесло вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 року №Ф-44516- 17, згідно якої станом на 30.04.19 ФОП ОСОБА_1 розраховано заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 17 208,38 гривень згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Позивач, не погоджуючись з прийнятою вимогою та вважаючи її неправомірною, реалізував своє право на адміністративне оскарження.
05.07.2019 року ДФС України направило на адресу позивача рішення №31014/6/99-99-11-05-02-25 від 05.07.19 про результат розгляду скарги, яким в задоволенні скарги відмовлено.
Вважаючи вказані вимогу та рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом та зазначає, що ДФС України отримало адміністративну скаргу на вимогу 04.06.2019, а прийняла та надіслала рішення про результати розгляду скарги 05.07.2019, тобто на 31 день з моменту отримання скарги. 
Таким чином, ДФС України пропустило на 1 день 30-денний строк розгляду адміністративної скарги, і відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку розгляду адміністративних скарг затверджено Наказом Міністерства Фінансів України від 09.12.2015 р. №1124, адміністративна скарга вважається задоволеною, а відтак вимога та рішення підлягають скасуванню.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог частини другої   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією  та законами України.
Згідно   статті 67 Конституції України   кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає   Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом (ч.2   ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Згідно частин першої та третьої статті 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон №2343-XII) арбітражні керуючі є суб`єктами незалежної професійної діяльності. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Законом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VІ).
Відповідно до п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Враховуючи викладене, податковим законодавством передбачений обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. При цьому, такий обов`язок визначений у разі, коли особа здійснює підприємницьку діяльність, а також у разі, коли особа здійснює незалежну професійну діяльність.
Водночас, контролюючий орган відмовляє у повторному взятті на облік особи, яка вже взята на облік як самозайнята особа, тобто, якщо особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, вона не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.
Діяльність арбітражних керуючих є незалежною професійною діяльністю, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.
Отже, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа, у тому числі щодо справляння податку в окремому порядку.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами п.п. 4, 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Частиною третьою статті 5 Закону №2464-VІ визначено, що взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників затвердженого наказом Міністерства фінансів України №116 від 24 листопада 2014 року.
За правилами частини восьмої статті 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Судом першої інстанції вірно враховано, що після отримання свідоцтва №1515 від 12.07.2013 р. позивач не подавав заяви за формою № 1-ЄСВ до контролюючого органу, тоді як звернувся за відповідним роз`ясненням до ДПІ у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яка своїм листом від 24.11.2014 року надала індивідуальну податкову консультацію та повідомила про наступне: "особа, яка є фізичною особою підприємцем та арбітражним керуючим - самозайнятою особою одночасно, є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізична особа-підприємець".
Враховуючи викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з матеріалами справи, позивач як платник ЄСВ сплачував ЄСВ, про що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень: №7 від 16.05.2018р., №10 від 27.07.2018 р., №12 від 03.10.2018 р., №14 від 28.01.2019 р., №15 від 28.01.2019 р., №17 від 28.01.2019 р.
Вказана обставина відповідачем не заперечується.
За таких обставин, слід погодитися з висновком суду попередньої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваної вимоги податкового органу.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України №31014/6/99-99-11-05-02-25 від 05.07.2019 року про результати розгляду скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами частини четвертої   статті 25 Закону № 2464-VI   визначено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
Як вбачається з матеріалів справи, скаргу позивача на вимогу від 15.05.2019 року №Ф-44516-17 ДФС України отримано 04.06.2019 р., що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення та інформацією з сайту "Укрпошта"(а.с.13-14).
Рішення ДФС України №31014/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги датоване і відправлене позивачу 05.07.2019 року, на 31 день, рахуючи з 05.06.2019 р., тобто, з пропуском строку, встановленого статтею 25 Закону № 2464-VI.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску, а рішення ДФС України, винесене поза межами вказаного строку, є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами   статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки колегією суддів не скасовується та не змінюється рішення суду першої інстанції, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями   243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року у справі №640/13453/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                                                                                   О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                              О.Є. Пилипенко
                                                                                                        
                                                                                                       І.В. Федотов