Ухвала
02 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 760/25574/19
провадження № 61-16596ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 369 481,88 грн.
 
Позов мотивувала посилаючись на те, що 03 грудня 2017 року на автомагістралі «Київ-Ковель» сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Шевроле», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного відповідачу, автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіля «Форд» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіля «Фольксваген» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , та автомобіля «Хонда» державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , належного позивачу, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Вироком Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року скасовано в частині визнання винним ОСОБА_2 за частиною другою статті 286 КК України, ухвалено новий вирок, яким 
ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченому частиною третьою статті 286 КК України.
 
Згідно зі звітом про оцінку її автомобіля «Хонда», державний реєстраційний номер  НОМЕР_5 від 22 квітня 2019 року № 567, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Екліс» (далі - ТОВ «Екліс»), завданий матеріальний збиток відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодження речі, яким і є вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, становить 133 201,91 грн. Згідно акту виконаних робіт від 28 травня 2019 року було проведено ремонтні роботи по відновленню належного позивачу автомобіля у розмірі 369 481,88 грн. 
 
Відповідач не вживав жодних заходів щодо відшкодування шкоди чи компенсації понесених нею витрат з проведення відновлювального ремонту. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє делікатне зобов`язання й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.
 
У додаткових поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що неправильно визначила вартість збитків, тому просила стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, у сумі 133 201,91 грн. 
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень 
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 133 201,91 грн. 
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач, цивільна відповідальність якого була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «УПСК» (далі - ПрАТ «УПСК») щодо автомобіля «Шевроле», державний реєстраційний номер  НОМЕР_1 , поліс № АК7290482, не надав доказів щодо істотних умов за вказаним полісом та розміру франшизи, будь-яких клопотань про витребування доказів та залучення третіх осіб не заявляв, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, у розмірі 133 201,91 грн.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції не урахував, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. 
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). ОСОБА_1 заявила вимоги про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки безпосередньо до відповідача 
ОСОБА_2 . Разом з цим, згідно з витягом із бази даних МТСБУ на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 як власника транспортного засобу «Шевроле», державний реєстраційний номер  НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «УПСК». 
 
Апеляційний суд роз`яснив позивачу право звернутися до суду з позовом до належних відповідачів - ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_2 і, у випадку недостатності виплати страхового відшкодування для покриття завданої шкоди, вимагати сплати різниці між страховим відшкодуванням і завданою шкодою з винної особи.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду 
від 09 вересня 2021 року, у якій заявник просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі становить 369 481,88грн, яка станом на 01 січня 
2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00х250=567 500,00).Зазначена справа не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
 
Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі 
№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:        	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак