ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2021 року
м. Харків
справа №621/309/21
провадження № 22-ц/818/5972/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Хорошевський О.М.
суддів Бурлака І.В., Котелевець А.В.
за участю секретаря судового засідання Пасічник Н.В.
сторони справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04 серпня 2021 року, ухвалене суддею Вельможною І.В. 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної (майнової) та моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
У лютого 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 36008,25 грн на відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої ДТП пошкодженням транспортного засобу та 3152,50 грн витрат на лікування; стягнути з ОСОБА_2 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди завданої ДТП; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1816 грн. 

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 23.08.2020 об 11:00 годині, перебуваючи на перехресті пров. Нахімова та вул. Гагаріна в місті Змієві Харківської області, водій ОСОБА_2 керувала автомобілем Nissan Juke, державний номерний знак НОМЕР_1 та під час виїзду з другорядної дороги на головну не переконалася в безпечності маневру, не надала дорогу автомобілю Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який наближався до даного перехрестя по головній дорозі, в зв`язку з чим сталося зіткнення транспортних засобів, автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажир ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження.

Постановою слідчого СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області від 09.12.2020 закрито кримінальне провадження за матеріалами ЄРДР № 12020220300000725 від 24.08.2020 відносно ОСОБА_2 , в зв`язку з відсутністю в діях останньої ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України, та направлено матеріали за фактом ДТП до суду для її притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 

13.01.2021 постановою судді Зміївського районного суду Харківської області у справі № 621/3446/20 було визнано  ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. 00 коп. Постанови набрала законної сили.

Позивач є власником автомобілю Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_2 , тому його пошкодженням в результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_2 ОСОБА_1 була заподіяна матеріальна (майнова) шкода.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на день ДТП була застрахована в СК «АRX», фахівцями якої було визначено розмір спричиненої позивачу матеріальної шкоди на рівні 68647, 40 грн. та 13.01.2021 ОСОБА_1 звернулася до вказаної страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування та 04.02.2021 СК «АRX», на її, як власника ТЗ, користь було виплачено страхове відшкодування у сумі 32 639 грн 15 к., за виключенням суми з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та безумовної франшизи. Таким чином, невідшкодованою від ДТП (що стосується транспортного засобу) залишається матеріальна шкода в сумі 36 008 грн. 25 к.

Крім того, під час ДТП позивач отримала легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим знаходилася на стаціонарному лікуванні у Харківській міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова у період часу з 23.08.2020 по 28.08.2020. ОСОБА_1 зазначає, що за час лікування вона витрачала кошти елементарно на питну воду та їжу, потребувала сторонньої підтримки та психологічної допомоги. Відповідач у лікарню до позивача не приходила, матеріальної допомоги не пропонувала. В ході лікування ОСОБА_1 було поставлено діагноз: Закрита ЧМТ, струс головного мозку, забої м`яких тканин голови та призначено відповідні ліки, які позивач придбала за власний рахунок, загальні вартість яких склала 3 152 грн 50 к. Таким чином, ОСОБА_1 стверджує, що в зв`язку з ДТП, винною у якій є відповідачка, позивач понесла витрати на лікування, хоча в іншому випадку вона таких би витрат не понесла, а тому ця сума також підлягає стягненню з ОСОБА_2 .
Також, окрім матеріальної шкоди, вказаним правопорушенням позивачу завдано значної моральної шкоди, яка полягає в моральних переживаннях у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, який інтенсивно використовувався і після ДТП надовго вибув з використання, додавши позивачу додаткових проблем в зв`язку з цим та порушивши її усталений спосіб життя. Ці негативні наслідки та моральні переживання посилюються тим, що ОСОБА_2 , навіть не зважаючи на рішення суду, до теперішнього часу не те що не вибачилась перед ОСОБА_1 , а всіляко намагається не виплачувати доведену документально матеріальну шкоду. Жодних спроб відшкодувати спричинену шкоду відповідач не здійснювала, навіть не бажає зустрітись, тому позивач змушена звернутись з позовом до суду, що також буде порушувати її усталені життєві звички та зв`язки через необхідність участі у судових засіданнях тощо. Крім того, на час ДТП ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом, а знаходилася у салоні автомобілю в якості пасажира. За кермом знаходився її чоловік. Завдану моральну шкоду позивач оцінюю в 30 000 грн.
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 04 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 36008,25 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-торанспортною пригодою. Стягнуто з ОСОБА_2 3152,50 грн витрат на лікування. Стягнуто з ОСОБА_2 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1362,00 грн.
Не погоджуючись із таки рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, винесеним із порушенням процесуального та матеріального права на підставі недостатніх та неналежних доказів.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом неповно з`ясовано обставини справи, не взято до уваги, що позивачка не довела наявність вартості відшкодування майнової шкоди у заявлені сумі. Страховою компанією було виплачено страхову суму з урахування зносу транспортного засобу яка повинна покрити всі витрати понесені з ремонтом транспортного засобу. Доказів, що ремонт вартує більше ніж сплачено страховою не надано. Крім того, позивачка не зверталась до страховика з вимогою про відшкодування моральної шкоди та шкоди завданої здоров`ю. зауважує, що її ліміт страхової відповідальності становив 130000,00 грн та в повному обсязі покривав матеріальну шкоду спричинену автомобілю відповідача. Також в позовній заяві позивачка зазначає номер ТЗ який не є учасником дорожньо-транспортної пригоди. 
01.11.2021 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу проте судова колегія його не приймає до уваги оскільки в порушення ч. 4 ст. 360 ЦПК України копію відзиву не було направлено відповідачці.
Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що суд дійшов висновку, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяно матеріальну шкоду у виді пошкодження транспортного засобу, також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач поніс витрати на лікування, а відтак його позов в частині невідшкодованої матеріальної шкоди та стягнення з відповідача затрат на лікування та моральну шкоду яку зазнала позивачка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Розмір невідшкодованих витрат на відновлення транспортного засобу становить 36008,25 грн. Розмір витрат на лікування становить 3152 грн. 50 к. Та моральна шкода у сумі 10000,00 грн.

Проте з такими висновками судова колегія погодитися не може з огляду на наступне.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 23 серпня 2020 року, об 11:00 годині, на перехресті пров. Нахімова та вул. Гагаріна в місті Зміїв Харківської області, водій ОСОБА_2 , керувала автомобілем Nissan Juke, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час виїзду з другорядної дороги на головну не переконалася в безпечності маневру, не надала дорогу автомобілю Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який наближався до даного перехрестя по головній дорозі, в зв`язку з чим сталося зіткнення транспортних засобів, автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажир ОСОБА_1 , отримала легкі тілесні ушкодження.

Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 13.01.2021 по справі № 621/3446/20 ОСОБА_2 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 ,00 грн. Постанова набрала законної сили 26.01.2021 ( а.с. 8-9).

Постановою слідчого СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області від 09 грудня 2020 року закрито кримінальне провадження за матеріалами ЄРДР № 12020220300000725 від 24.08.2020 року відносно  ОСОБА_2 , в зв`язку з відсутністю в діях останньої ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, матеріали направлено за фактом ДТП для притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 8-9).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на день ДТП була застрахована в СК «АRX», сума страхової відповідальності 130000,00 грн.
Зі змісту заяви про страхове відшкодування вбачається, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 5719,50 грн, вартість необхідних для ремонту матеріалів становить 11487,54 грн, вартість складових що підлягають заміні 51440,36 грн, загальна вартість відновлювального ремонту становить 68647,40 грн. Розмір фактичних збитків з урахування зносу становить 32639,15 грн. Франшиза 0,00 грн.
Страхова компанія «АRX» на користь позивачки було виплачено страхове відшкодування у сумі 32 639 грн 15 к., за виключенням суми з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.
Звертаючись до суду позивач вважає, що невідшкодованою залишається сума у розмірі 36008,25 грн.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Спеціальним законом, що встановлює обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (надалі Закон).
Відповідно до статей 3, 5 Закону метою такого страхування є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого ( ст. 6 Закону).
За змістом Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога до відповідачки про стягнення витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого майна позивача, що не були покриті страховим відшкодуванням.
Позивачкою не заперечується, що нею погоджено виплату їй СК «АRX» страхового відшкодування в розмірі 32639.15 грн.
За правилами ст.ст. 9, 12, 29, 32 Закону при визначенні розміру страхового відшкодування при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, страховиком не відшкодовується франшиза у розмірі 1000 грн та витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. 
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерстваюстиції Українита Фондудержавного майнаУкраїни від24листопада 2003року №142/5/2092 (надалі Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Системний аналіз пункту 32.7 частини 1 статті 32 Закону, статті 22, абзацу 3 пункту 3частини 1статті 988,статей 1166,1187,1194ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у розмірі коефіцієнту зносу деталей транспортного засобу, що замінюються, повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №420/998/18 (провадження №61-11714св19).
Відповідно до заяви про страхове відшкодування розмір відновлювального ремонту автомобіля Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_2 , з врахуванням зносу, вартість відновлювального ремонту автомобіля без врахування зносу деталей, що замінюються, складає 68647,40 грн., з урахуванням зазначеного зносу 32639,15 грн. (з ПДВ на запасні частини та матеріали) (т. 1, а.с. 11).
Проти зазначеного розрахунку сторони не заперечували.
Колегія суддів враховує, що позивачем було добровільно погоджено виплату йому страховою компанією 32639,15 грн. страхового відшкодування.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхової виплати.

У Постанові від 04.07.2018р. Верховний Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування і в межах, обумовлених договором страхування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

За змістом абзацу 2 пункту 36.2 статті36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У постанові Верховного суду від 19.09.2018р. у справі № 753/21177/16-ц зроблено висновок, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, заява про виплату страхового відшкодування не підтверджує розмір матеріальної шкоди завданої ТЗ.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди то судова колегія зазначає наступне.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив судам, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів, враховуючи моральні страждання позивачки, вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2000 грн. в якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до лікарні 23.08.2020 року та зазначила, що вона отримала травму внаслідок ДТП як пасажир, при надходженні до Нейрохірургії стан був задовільний по ШКГ 15 балів. Локальний статус визначається забій м`яких тканин потиличної області.

З виписки медичної карти стаціонарного хворого 1-е н/х відд. №15595 ОСОБА_1 потрапила до Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова у період часу з 23.08.2020 по 28.08.2020. В ході лікування ОСОБА_1 було поставлено діагноз: Закрита ЧМТ, струс головного мозку, забої м`яких тканин голови.

ОСОБА_1 зазначає, що за час лікування вона витрачала кошти елементарно на питну воду та їжу, потребувала сторонньої підтримки та психологічної допомоги. Відповідач у лікарню до позивача не приходила, матеріальної допомоги не пропонувала. та призначено відповідні ліки, які позивач придбала за власний рахунок а саме Церегін 5.0; Неротропін 2.0, Нейродар 1000 №5 Метонат 5.0, Кетанов 1.0, Л-лізін 5.0 №2, Фіз. р-н. 100, фіз. р-н. 200, система для інфузій.

З наданих квитанцій вбачається, що на рекомендовані ліки позивачка витратила 1740,19 грн. 

Таким чином судова колегія вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове, про часткове задоволення позовних вимог та стягнення матеріальної шкоди витраченої на лікування у сумі 1740,19 грн та моральної шкоди у сумі 2000,00 грн в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити за недоведеністю.
Відповідно до ч. ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позов було пред`явлено на суму 69160,75 грн., задоволено на 3740,19 грн., що становить 5,4% у відсотковому виразі.
Виходячи з викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 98,06 грн.
За подання апеляційної скарги з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1288,45 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст. 376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 про стягнення матеріальної (майнової) та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1740,19 грн витрати на вішкодування лікування.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 98,06 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1288,45 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -                                                 О.М.Хорошевський

Судді                                                         І.В.Бурлака

А.В.Котелевець
Повний текст постанови складений 10 грудня 2021 року.