Справа № 303/5428/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

04 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
               головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,
       з участю секретаря Кекерчень М.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Мукачівського об`єднаного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 листопада 2020 року (у складі судді Кость В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського об`єднаного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України про скасування наказу та поновлення на роботі, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у вересні 2020 р. 
       Просив скасувати наказ № 14 від 31.08.2020 р. «Про припинення трудового договору (контракту) та звільнення із роботи ОСОБА_1 » як незаконний і поновити його на займаній посаді в Мукачівському об`єднаному спортивно-технічному клубі товариства сприяння обороні України.
       Обґрунтував тим, що наказ № 14 від 31.08.2020 р. було прийнято з порушенням чинного законодавства України, а саме: без згоди засновника – Мукачівської міської організації ТСОУ, та без згоди профспілкової організації, засідання якої не проводилося, а питання звільнення ОСОБА_1 не вирішувалося.
       Вважає, що підстав для скорочення штату та звільнення позивача не було.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20 листопада 2020 р. позов задоволено: скасовано наказ від 31.08.2020 р. №14 «Про припинення трудового договору (контракту) та звільнення з роботи ОСОБА_2 » і поновлено ОСОБА_1 на посаді інструктора з індивідуального навчання водіння в Мукачівському об`єднаному спортивно-технічному клубі товариства сприяння обороні України з 31.08.2020 р.
       Мукачівський об`єднаний спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-суд першої інстанції неправомірно дійшов висновку, що позивача не було своєчасно проінформовано про можливе звільнення із займаної посади в порядку, передбаченому п.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач 20.06.2020 р. отримав: наказ директора № 7/1 від 19.05.2020 р. «Про затвердження та введення в дію штатного розпису в новій редакції», штатний розпис Мукачівського ОСТК ТСО України, який вводиться в дію із 31.08.2020 р., а також повідомлення №1 від 10.06.2020 р. про заплановане скорочення посади, яку обіймав ОСОБА_1 , і його можливе звільнення;
-позивач узагалі не був членом профспілкиМукачівського ОСТК ТСО України.
Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
На судове засідання, яке відбулося 04.11.2021 р., адвокат і безпосередньо сам позивач не з`явилися, однак адвокат подала заяву про відкладення розгляду справи указавши, що ОСОБА_1 не зареєстрований у підсистемі «Електронний суд», тому не має змоги надати письмові документи. Також указує, що позивач захворів, а сама адвокат перебуває на самоізоляції через контакт із хворим на коронавірусну хворобу.
       Стосовно того, що позивач не зареєстрований у підсистемі «Електронний суд», належить зауважити, що це не є перешкодою для подачі письмових доказів до суду, сторона може надавати свої письмові пояснення безпосередньо до суду засобами поштового зв`язкута електронною поштою. Окрім того, представник позивача – адвокат Волошин Л.Я., зареєстрованау підсистемі «Електронний суд». Також із матеріалів справи вбачається, що останні докази надані відповідачем 23.06.2021 р. (а.с.168-196), були надіслані позивачеві (а.с.197) та отримані ним 15.07.2021 р., що підтверджується відстеженням на сайті завдяки трекінг-номеру поштового відправлення (а.с.198).Адвокат позивача ознайомлювалася із матеріалами справи,про що свідчить її підпис на заяві (а.с.214). Тобто, в період із 15.07.2021 р. по 04.11.2021 р., у сторони позивача було достатньо часу, щоб дати свої як письмові пояснення, так і усні, а те, що ОСОБА_1 не зареєстрований у підсистемі «Електронний суд», не може слугувати поважною причиною для відкладення розгляду справи.
       Що стосується хвороби ОСОБА_1 , то з наданих адвокатом позивача письмових доказів узагалі неможливо встановити стосовно кого вони надані. Жодної ідентифікації особи позивача така інформація не містить. Тому колегія суддів не бере їх до уваги.
       Обставина щодо самоізоляції адвоката Волошин Л.Я. є голослівним твердженням (бездоказовим фактом).
       Відтак, розгляд справи здійснюється без участі позивача та його адвоката, які знали про судовий розгляд, який мав відбутися 04.11.2021 р., однак не навели поважних причин своєї неявки. Правова аргументація сторони позивача суду відома, позаяк була викладена ними в попередніх судових засіданнях під час розгляду справи по суті. 
Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскарженого рішення із постановленням нового про відмову в позові з таких мотивів.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем було порушено трудові права позивача внаслідок винесення оспорюваного наказу, відтак виникла необхідність застосувати процедуру відновлення порушених прав шляхом поновлення позивача на роботі.
При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до наказу від 31 серпня 2020 р. № 14 (а.с.8) припинено трудовий договір (контракт) та звільнено ОСОБА_1 , інструктора з індивідуального навчання водіння Мукачівського об`єднаного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України, із займаної посади з 31 серпня 2020 р. у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. 
Із наказу про затвердження та введення в дію штатного розпису в новій редакції від 19 травня 2020 р. № 7/1 (а.с.9) і повідомлення про припинення трудового договору у зв`язку зі скороченням штату від 10 червня 2020 р. №1 вбачається, що позивача не було проінформовано про можливе звільнення із займаної ним посади в порядку п.1 ст. 40 КЗпПУкраїни із 31.08.2020 р., про що свідчить відсутність підпису останнього на вказаних документах (а.с.11).
Доказів вручення позивачу повідомлення про можливе звільнення із займаної ним посади в порядку п.1 ст. 40 КЗпПУкраїни із 31.08.2020 р. чи доведення до відому ОСОБА_1 такої інформації відповідачем суду не надано.
Як убачається із додатку до наказу директора №7/1к від 19.05.2020 «Про затвердження та введення в дію штатного розпису у новій редакцій» затверджено штат у кількості 1 штатної одиниці – директора (а.с.10).
Таким чином, у зв`язку з відсутністю роботи за відповідною професією чи спеціальністю в Мукачівському об`єднаному спортивно-технічному клубі товариства сприяння обороні України ОСОБА_1 відповідно до вимог частини 3 статті 49-2 КЗпП України мав можливість на власний розсуд звернутися за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Разом із тим, обставина щодо скорочення посади, яку займав позивач, не є підставою для ігнорування роботодавцем імперативних приписів, передбачених ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України, які регламентують процедурні моменти щодо порядку звільнення працівників. Крім того, вказана ситуація не може слугувати причиною для нехтування гарантіями трудових прав особи, з якою укладено трудовий договір.
Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Із повідомлення від 19 травня 2020 р. №1 (а.с.54) не можна дійти висновку, що первинна профспілкова організація, членом якої є працівник, розглянула обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , що є невиконанням імперативних приписів ст. 43 Кодексу законів про працю України.
Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції по суті спірних правовідносин через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.
При цьому, судом апеляційної інстанції установлено таке.
До апеляційної скарги відповідачем були надані докази своєчасного вручення позивачу таких документів:наказ директора № 7/1 від 19.05.2020 р. «Про затвердження та введення в дію штатного розпису в новій редакції», штатний розпис Мукачівського ОСТК ТСО України, який вводиться в дію із 31.08.2020 р., повідомлення №1 від 10.06.2020 р. про припинення трудового договору укладеного між Мукачівським ОСТК ТСОУ з ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату з 31.08.2020 р. (а.с.89). Указані документи позивач отримав 20.06.2020 р. (а.с.90).
Із довідки, виданої Головою Закарпатської обласної організації профспілки машинобудівників та приладобудівників України №25 від 27.11.2020 р. (а.с.95) відповідно до документів, поданих для взяття на облік профспілкової організації Мукачівського ОСТК ТСО України, серед членів профспілки ОСОБА_1 не значиться. Інформації про його вступ від голови профкому не поступало (а.с.95). До списку учасників установчих зборів первинної профспілкової організації ОСОБА_1 не входить (а.с.98).
Із довідки від 22.06.2021 р. убачається, що ОСОБА_1 членом профспілки не був і не є на час видачі довідки (а.с.171).
Із довідки про утримання профспілкових внесків Мукачівського ОСТК ТСО України (а.с.195-196) видно, що ОСОБА_1 таких внесків не здійснювалося, те саме вбачається із відомостей про нарахування заробітної плати (а.с.173-194).
Тобто, наведені факти й обставини свідчать про відсутність у позивача статусу члена первинної профспілкової організації.
Щодо наявності підстав звільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 займав посаду інструктора з індивідуального навчання водіння Мукачівського ОСТК ТСО України.
Наказом Мукачівського ОСТК ТСО України № 7/1 від 19 травня 2020 р. «Про затвердження та введення в дію штатного розпису в новій редакції» затверджено на введено в дію із 31 серпня 2020 р. штатний розпис Мукачівського ОСТК ТСО України у новій редакції, скоротивши чисельність та штат усіх працівників, за виключенням посади директора.
10 червня 2020 р. ОСОБА_1 було повідомлено про припинення трудового договору в зв`язку зі скороченням штату, вказане повідомлення отримано ним 20 червня 2020 р. (а.с.90), тобто не пізніше ніж за два місяці до звільнення.
Таким чином, встановлено факт зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників на підприємстві, у тому числі і посади позивача.
Ні судом першої інстанції, ні в ході апеляційного перегляду справи не було встановлено, що наказ про затвердження та введення в дію штатного розпису в новій редакції було скасовано чи визнано незаконним, а відтак він є чинним.
Предметом цього позову є дотримання процедури звільнення позивача відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.40, ст.ст.43-1, 49-2 КЗпП України, а наказ № 7/1 від 19 травня 2020 р. не є предметом розгляду цієї справи, відповідно під час розгляду цієї справи суд позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку законності його винесення.
Із приводу дотримання роботодавцем вимог статті 43 КЗпП України колегія суддів зауважує таке.
Згідно з вимогами ч.ч.1,2,3,8статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).
Відповідно до п.5 ч.1 ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.
Суд першої інстанції констатував, що з повідомлення від 19 травня 2020 р. №1 (а.с.54) не можна дійти висновку, що первинна профспілкова організація, членом якої є працівник, розглянула обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , що є невиконанням імперативних приписів ст. 43 Кодексу законів про працю України.
Однак, на підставі яких доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач є членом профспілки, не відомо.
У ході апеляційного перегляду справи встановлено, що з довідки, виданої Головою Закарпатської обласної організації профспілки машинобудівників та приладобудівників України №25 від 27.11.2020 р., (а.с.95) відповідно до документів, поданих для взяття на облік профспілкову організацію Мукачівського ОСТК ТСО України, серед членів профспілки ОСОБА_1 не значиться. Інформації про його вступ від голови профкому не поступало (а.с.95). До списку учасників установчих зборів первинної профспілкової організації ОСОБА_1 не входить (а.с.98).
Із довідки від 22.06.2021 р. убачається, що ОСОБА_1 членом профспілки не був і не є на час видачі довідки (а.с.171).
Із довідки про утримання профспілкових внесків Мукачівського ОСТК ТСО України (а.с.195-196) видно, що ОСОБА_1 таких внесків не здійснювалося, те саме вбачається із відомостей про нарахування заробітної плати (а.с.173-194).
Тобто, матеріалами справи достовірно встановлено, що позивач не був членом профспілки Мукачівського ОСТК ТСО України, у свою чергу ОСОБА_1 не надав суду належні та допустимі докази у спростування цього факту.
Відтак, у силу вимогп.5 ч.1 ст.43-1 КЗпП України згоди первинної профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 не потрібно було, тобто в даному випадку суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору.
Щодо дотримання роботодавцем вимог статті 49-2 КЗпП України.
Виходячи з положень частин першої, другої та третьої статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
Роботодавцем дотримано двомісячний строк попередження позивача про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників.
Не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що доказів вручення позивачу повідомлення про можливе звільнення із займаної ним посади в порядку п.1 ст. 40 КЗпП України із 31.08.2020 р. чи доведення до відому ОСОБА_1 такої інформації відповідачем суду не надано, оскільки останнім надано докази, які підтверджують надіслання та отримання позивачем повідомлення про можливе звільнення із займаної ним посади в порядку п.1 ст.40 КЗпП України із 31.08.2020 р. (а.с.89,90,91,92,93).
Окрім того, сам позивач у позовній заяві вказує на те, що отримав повідомлення про припинення трудового договору в зв`язку зі скороченням чисельності штату в червні 2020 р. (а.с.1), тобто своєчасно.
Виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
При цьому суд першої інстанції констатує, що у зв`язку з відсутністю роботи за відповідною професією чи спеціальністю в Мукачівському об`єднаному спортивно-технічному клубі товариства сприяння обороні ОСОБА_3 відповідно до вимог частини 3 статті 49-2 КЗпП України мав можливість, на власний розсуд, звернутися за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Позивачем указана обставина оспорена не була.
У частині доводів позивача про відсутність у директора Мукачівського ОСТК ТСО України повноважень щодо затвердження штату та вирішення питання про скорочення чисельності працівників не аналізується колегією суддів, оскільки позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а доводи апеляційної скарги відповідача також не містять заперечень стосовно вказаних висновків суду першої інстанції. Так, суд першої інстанції установив, що до повноважень директора Мукачівського ОСТК ТСОУ станом на 19.05.2020 р. входило затвердження штату та вирішення питання про скорочення чисельності працівників.
Отже, в ході апеляційного перегляду справи належним чином установлено, що відповідачем дотримано вимоги п.1 ч.1 ст.40, п.5 ч.1 ст.43-1, ст.49-2 КЗпП України при звільненні позивача у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам закону оскаржене рішення суду першої інстанції не відповідає.
Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1, п.3, п.4 ЦПК України рішення суду першої інстанції належить скасувати, а в позові – відмовити за безпідставністю.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Мукачівського об`єднаного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України задовольнити.
2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 листопада 2020 року скасувати.
3.У позові ОСОБА_1 до Мукачівського об`єднаного спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України відмовити.
4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
5.Повне судове рішення складено 17 листопада 2021 р.
Судді: