ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2021                                                                                             Справа №  912/1278/21
м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),
суддів: Дармін М.О., Антонік С.Г.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі №912/1278/21 (суддя Глушков М.С.; рішення ухвалене о 12:07 год. у місті Кропивницький, повне рішення складено 08.06.2021)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м.Олександрія, Кіровоградська область)
про стягнення 20237,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення боргу у загальній сумі 20237,40 грн., в тому числі: пеня - 11502,28 грн., три проценти річних 3120,81 грн., інфляційні втрати - 2533,44 грн., збитки - 3080,87 грн.
Позивач обґрунтував свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №9542/19-ТЕ(Т)-18 від 02.01.2019.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі №912/1278/21 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 5751,14 грн. пені, 3120,81 грн. 3% річних, 2 533,44 грн. інфляційних втрат та 3080,87 грн. збитків, а також 2270,00 грн. судового збору.
Означене рішення суду першої інстанції вмотивоване обґрунтованістю та доведеністю позивачем позовних вимог. В той же час, враховуючи заявлене клопотання відповідача, дотримуючись принципів справедливості, пропорційності у господарському судочинстві, збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та зменшив розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50% до 5751,14грн.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач (АТ "НАК "Нафтогаз України") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі №912/1278/21 в частині відмови у стягнення 5751,14 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення пені у розмірі 5751,14 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що місцевим господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права в частині висновків про наявність підстав для зменшення пені. Вказує, що при вирішенні питання зменшення пені, суд має надати комплексну оцінку обставинам в їх сукупності - майновий стан сторін, причини прострочення, поведінку винної сторони, інші обставини, пов`язані з діяльністю сторін спору. Матеріали справи не містять доказів, що надавали б можливість суду оцінити фінансовий стан відповідача відповідно до вимог ст.233 ГК України, відтак, застосування даної норми є неправомірним. На думку позивача, судом першої інстанції не враховано незначність заявленої до стягнення пені у співвідношенні до розміру основного зобов`язання за договором поставки природного газу, відсутність доказів фінансовий ускладнень боржника, відсутність доказів неможливості виконання рішення суду тощо. Особливості діяльності відповідача також не можуть самі по собі слугувати виключними обставинами, оскільки сторона договору незалежно від форм власності, виду діяльності тощо, має виконувати взяті на себе зобов`язання у повному обсязі. Також апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не враховано, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з постачання газу для інших споживачів; при цьому державою не виконуються зобов`язання з компенсації економічно необґрунтованих витрат, що спричиняє збитки позивачу.

Відповідач (ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України) відзив на апеляційну скаргу по суті заявлених вимог не надав.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі №912/1278/21; ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (Споживач) укладено договір постачання природного газу №9542/19-ТЕ(Т)-18 від 02.01.2019 (далі - Договір, а.с.12-20), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві природний газ, за кодом ДК 021:2015 09120000-6- Газове паливо (природний газ), а Споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019 постановлено змінити тип публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне та перейменування його в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
За пунктом 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Відповідно до п. 2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01.01.2019 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 50,0 тис.куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): січень - 15,0 тис.куб.м, лютий - 15,0 тис.куб.м, березень - 15,0 тис.куб.м, квітень - 15,0 куб.м.
Згідно з умовами Договору, приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.8. Договору).
В розділі 4 Договору сторонами узгоджено ціну газу.
Так, згідно з пунктом 4.2. Договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 6235,51 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 7482,61 грн.
Пунктом 4.3. Договору визначено, що загальна вартість цього Договору становить 311775,50 грн., крім того ПДВ - 62355,10 грн., разом з ПДВ - 374130,60 грн.
Оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 5.1. Договору).
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2019 по 30.04.2019 (включно), відповідно до статті 631 ЦКУ, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11.1. Договору).
Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками підприємств.
На виконання умов Договору позивач в період січень 2019 року - березень 2019 року передав у власність Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України природний газ на загальну суму 180667,67 грн., про що складено акти приймання-передачі природного газу, а саме: акт від 31.01.2019 на суму 74010,52 грн.; акт від 28.02.2019 на суму 59142,56 грн., акт від 31.03.2019 на суму 47514,59 грн. (а.с.22-24).
Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.
Згідно з листом позивача від 21.02.2019 №26-1339/1.17-19 у порядку встановленому п.11.2 Договору відповідача повідомлено про те, що з 01.03.2019 року застосовуються наступні пункти Договору - 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз. 2) підп. 3.9.2 п. 3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп. 5) п. 6.2, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3, абз. третій підп. 2) п. 6.4 цього Договору (а.с.28).
На підтвердження здійснення відповідачем розрахунків за поставлений газ відповідно до умов укладеного договору, позивачем надано суду виписки по особовому рахунку (а.с.55-109).
14.05.2019 на адресу відповідача позивачем направлено Акт - претензію на суму 23300,85 грн. за вих. №26-661-19 із вимогою сплатити збитки на підставі п. 3.13. та 5.7. Договору за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного природного газу згідно з наведеним у акті розрахунком. Докази направлення та отримання листа з претензією відповідачем наявні у матеріалах справи (а.с.37-42).
Також, 03.06.2019 на адресу відповідача позивачем направлено Акт - претензію на суму 13094,57 грн. за вих. №26-1621-19 із вимогою сплатити збитки на підставі п.3.13. та 5.7. Договору за різницю між замовленим у квітні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного природного газу згідно наведеного у акті розрахунку. Докази направлення та отримання листа з претензією відповідачем наявні у матеріалах справи (а.с.43-48).
Відповідач відповіді на акти - претензії не надав.
20.11.2019 позивач направив відповідачу листи щодо перерахунку по акту - претензії, у яких зазначив, що збитки за березень 2019 року склали 1978,98 грн., а за квітень 2019 року - 1101,89 грн. Докази направлення та отримання листа з перерахунками відповідачем наявні у матеріалах справи (а.с.49-54).
За твердженням позивача, відповідач розрахувався за поставлений природний газ з порушенням встановлених договором строків, у зв`язку з чим позивач нарахував 11502,28 грн. пені, 3120,81 грн. 3% річних та 2533,44 грн. інфляційних втрат, а також за порушення Договору щодо обсягів споживання газу позивач просив стягнути 3080,87 грн. збитків.
Спірні правовідносини сторін виникли в ході виконання господарського договору на постачання природного газу.
За приписами пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
За змістом статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.
За вимогами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).
За частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина перша статті 216 Господарського кодексу України).
Згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, зокрема як штрафні санкції.
Штрафними санкціями відповідно положень частини першої статті 230 Господарського кодексу України є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Позивач оскаржує рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі №912/1278/21 в частині відмови у стягненні пені в розмірі 5751,14 грн.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи, що апеляційна скарга не містить вимог в частині стягнення решти пені у розмірі 5751,14 грн., трьох процентів річних у розмірі 3120,81 грн., інфляційних втрат у розмірі 2533,44 грн. та збитків у розмірі 3080,87 грн., судом апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд апеляційної інстанції встановив, що з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу, позивач нарахував пеню відповідно до п.7.2. договору, яким встановлено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідач подав до суду першої інстанції письмове клопотання, в якому просив максимально зменшити розмір стягуваної пені за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором №9542/19-ТЕ(Т)-18 від 02.01.2019 у справі №912/1278/21. 
Відповідач просив прийняти до уваги наступні факти: внаслідок прострочення виконання зобов`язання ні позивач, ні інші особи взагалі не зазнали ніяких збитків; майновий стан сторін (позивач є прибутковою організацією, котра є майже монополістом у своїй галузі, що свідчить про відповідний майновий стан, а Військова частина є державною установою, котра не є прибутковою організацією та фінансується виключно з державного бюджету; ступінь виконання зобов`язання боржником (на момент подачі позову зобов`язання є виконаним, а період прострочення його виконання є незначним); інші обставини, які мають істотне значення та заслуговують на увагу (звертаючи увагу на ситуацію, що склалась в Україні, Військова частина підтримує постійну бойову готовність, не дивлячись на неналежне фінансування та намагається належним чином виконувати зобов`язання за договорами поряд з виконанням першочергових завдань щодо відсічі збройної агресії на Сході України).
Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Проаналізувавши зазначені норми та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для зменшення пені на 50%, врахувавши наступне.
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України є неприбутковою організацією та фінансується виключно з державного бюджету. Відповідач є стратегічно важливим і соціально значущим об`єктом та здійснює виконання специфічних функцій, пов`язаних із захистом обороноздатності держави.
Судом враховано, що основне зобов`язання виконано відповідачем повністю, період прострочення незначний та позивач не доводить понесення ним збитків внаслідок прострочення відповідача. Окрім того, позивач отримує певну компенсацію через прострочення оплати відповідачем шляхом нарахування інфляційних втрат і 3% річних, щодо яких сум встановив наявність підстав для стягнення.
За таких обставин, суд першої інстації, дотримуючись принципів справедливості, пропорційності у господарському судочинстві, збалансованості інтересів сторін, вважав за необхідне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50%, що дорівнює 5751,14 грн.
Погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, колегія судів суду апеляційної інстанції відзначає, що задоволення місцевим господарським судом позовної вимоги про стягнення пені частково, свідчить про те, що суд в однаковій мірі врахував матеріальний стан та інтереси і позивача, і відповідача. Наведеним спростовується посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при зменшенні пені не врахував інтереси позивача.
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції в порушення статті 233 Господарського кодексу України, при вирішенні питання щодо зменшення пені не надав оцінку винятковості випадку зменшення пені, з урахуванням інтересів сторін, а лише відповідача, колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження зазначених скаржником в апеляційній скарзі обставин та факту існування понесених позивачем збитків внаслідок прострочення боржника.
Так само, колегією суддів відхиляються посилання скаржника на невстановленість місцевим судом винятковості обставин та неправомірне застосування статті 233 Господарського кодексу України. Адже зауваження скаржника відносно недостатності обґрунтування з боку суду підстав зменшення нарахованих санкцій носять оціночний характер, тоді як часткове задоволення судом першої інстанції клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені вказує саме на врахування майнових інтересів позивача.
Стосовно доводів апелянта про те, що несвоєчасність оплати контрагентами прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, колегія суддів вважає за необхідне врахувати на те, що предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача пені, а також інфляційних втрат, трьох процентів річних, а не стягнення заборгованості.
Як підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем у даному спірному правовідношенні за відповідний період.
Скаржник не наводить доводів, яким саме чином та в якій конкретно мірі неналежне виконання грошових зобов`язань відповідачем погіршило фінансове його становище та вплинуло на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при захисті інтересів позивача дотримано збалансованість інтересів сторін, враховано ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції також не спростовують та з урахуванням всіх обставин цієї справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 3405 грн. на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі №912/1278/21 - залишити без змін.
Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена  27.10.2021.

Головуючий суддя                                                                                          І.М. Подобєд

Суддя                                                                                                              М.О. Дармін

Суддя                                                                                                              С.Г. Антонік