ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3419/21	
                                                                                Суддя І інстанції –  Новікова І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Коршуна А.О.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Рябошапки Ірини Петрівни
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Рябошапки Ірини Петрівни, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталя Григорівна та ОСОБА_2 про скасування рішення та наказу,  зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення №54553427 від 13.10.2020 державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Рябошапки Ірини Петрівни про відмову в державній реєстрації прав;
визнати протиправним та скасувати наказ №957/7 від 23.12.2020 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про часткове задоволення скарги позивача від 23.11.2020 за №26353/05.7;
зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради провести державну реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за спадкодавцем ОСОБА_3 .
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року   позовні вимоги було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Рябошапки Ірини Петрівни №54553427 від 13.10.2020 про відмову в державній реєстрації прав. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням державний  реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Рябошапка Ірина Петрівна  подав апеляційну скаргу в якій  просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог  в повному обсязі. Посилається на те, що   довідка ЖБК №340 «Весна-9» від 16.02.2016, видана ОСОБА_3 , про те, що він є членом кооперативу та ним внесено пайовий внесок в повному обсязі вже після його смерті. Звертає увагу, що відповідно до роз`яснення  постанови  Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. у разі смерті члена кооперативу, яким до дня смерті було внесено повністю пайовий внесок, то відповідна квартира включається  до складу спадщини. У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності яка не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Вказує, що  звернення позивача до суду з вимогою  про скасування рішення  про відмову у державній реєстрації права вланості в будь-якому випадку не призведе до ефективного захисту його прав.
          Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що  апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено  та матеріалами справи підтверджено, що 07.10.2020 позивачем до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради подано заяву №54553427 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на квартиру АДРЕСА_1 , за померлим ОСОБА_3 (а.с.120, т.1).
За результатами розгляду поданої заяви та доданих документів, 13.10.2020 державним реєстратором прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №54553427, яким відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_2 , за суб`єктом: ОСОБА_3 (особа померла в 2005 році), ОСОБА_4 (особа померла в 2018 році).
Позивач, не погодившись з правомірність прийнятого рішення, звернулась зі скаргою на нього до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).
23.12.2020 Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Дніпро) видано наказ №957/7 «Про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 від 23.11.2020 за №26353/05.7», яким вирішено скаргу задовольнити частково, шляхом тимчасового блокування доступу державному реєстратору прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_5 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на два тижні, у зв`язку з тим, що рішення про відмову у проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень від 13.10.2020 №54553427 винесено з порушенням вимог абзацу другого частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - в частині відсутності в рішенні вичерпного переліку обставин, що стали підставою для його прийняття; у задоволенні інших вимог скаржника відмовлено. 
Частково задовольняючи позовні вимоги суд прешої інстанції виходив з того, що приймаючи спірне рішення державний реєстратор не дотримав положень статті 24 Закону №1952, не навів у рішенні належних мотивів відмови у державній реєстрації та прийняв передчасне рішення без урахування всіх обставин, що мають значення при прийнятті рішення, у зв`язку з чим таке рішення підлягає скасуванню, як протиправне.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав (далі – Закон №1952).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону №1952, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 10 Закону №1952, державний реєстратор: перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Позивач звернулася до Департаменту реєстраційних послуг з заявою спадкоємця, в якій, з посиланням на пункти 66, 80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, просила провести на підставі заяви спадкоємця державну реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 , за померлим ОСОБА_3 .
До заяви позивачем було надано: довідку нотаріуса; витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи; довідку кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі; технічний паспорт на квартиру; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ; документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.
Державний реєстратор розглянувши отримані документи, прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, при цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, у зазначеному рішенні державним реєстратором не зазначено з якої ж саме підстави позивачу відмовлено у проведенні державної реєстрації прав, а саме рішення містить лише посилання на статтю 24 Закону №1952 без зазначення конкретної підстави для його прийняття.
Так підстави для відмови у держаній реєстрації прав дійсно закріплено у статті 24 Закону №1952, частина перша якої містить дванадцять різних підстав для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав.
З пояснень державного реєстратора вбачається, що підставою для відмови у державній реєстрації прав послугував пункт 4 частини 1 статті 24 Закону №1952.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №1952, підставою для відмови в державній реєстрації прав є подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1952, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.
Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена (частина 5 статті 24 Закону №1952).
Підставою для прийняття оскарженого рішення послугував висновок про неможливість з поданих документів підтвердити факт набуття права власності на нерухоме майно збоку спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя не оформив право власності на квартиру. При цьому, довідку ЖБК №340 «Весна-9» від 16.02.2016 №24, державний реєстратор до уваги не взяв, з посиланням на те, що зазначена довідка видана вже після смерті, а відповідно не має юридичної сили. 
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №1952, порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна, а також відповідного користувача, обтяжувача про подання заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (далі – Порядок №1127).
Відповідно до пункту 66 Порядку №1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені   статтею 27   Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.
Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.
У разі коли нерухоме майно розташоване в межах декількох територій - Автономної Республіки Крим, областей, м.   Києва чи м.   Севастополя, державна реєстрація прав проводиться в межах однієї території, що обрана заявником.
Пунктом 80 Порядку №1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу подаються:
довідка кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі;
технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).
Враховуючи вимоги пунктів 66 та 80 Порядку №1127, позивачем державному реєстратору надано:
довідку приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. від 10.12.2018 №2027/02-14/49/2018, в якій зазначено про те, що єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , спадкоємець за заповітом;
свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;
довідку ЖБК №340 «Весна-9» від 16.02.2016 №24, в якій зазначено про те, що ОСОБА_3 являється членом ЖБК №340 «Весна-9» та йому належить на праві приватної власності 4-х кімнатна квартира АДРЕСА_3 , а також те, що вартість квартири у сумі 16516,34 карбованців виплачено повністю у 1992 році;
технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , складений ФОП ОСОБА_6 ;
витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №52424133 від 26.06.2018 щодо спадкодавця – ОСОБА_4 .
Суд першої інстанції вірно звернув увагу на той факт, що подані позивачем документи містили розбіжності, які перешкоджали вирішенню питання про реєстрацію права власності на квартиру за заявою позивача без подання додаткових документів, з огляду на те, що у пункті 66 Порядку №1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців.
Відповідно до довідки приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. від 10.12.2018 №2027/02-14/49/2018, є єдиним спадкоємцем після померлого ОСОБА_4 , за заповітом, в той же час відповідно до поданої заяви позивач квартиру просила зареєструвати за ОСОБА_3 , але позивачем не було подано жодного документу, який підтверджує набуття спадкодавцем - ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру.
Єдиним документом, який посвідчує набуття права власності на зазначену квартиру, була довідка ЖБК №340 «Весна-9» від 16.02.2016 №24, проте, зазначена довідка видана на ім`я ОСОБА_3 , який не є спадкодавцем щодо позивача. І позивачем не було надано документів зі Спадкового реєстру по відношенню до ОСОБА_3 , не надано доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_4 був спадкоємцем за ОСОБА_3 та є єдиним спадкоємцем, тощо.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені обставини є важливими для встановлення належності особи яка звернулася за проведенням реєстраційної дії та встановлення наявності підстав для проведення реєстрації речового права, однак вказані обставини  державним реєстратором досліджено не було, не було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви позивача з метою з`ясування всіх обставин набуття та переходу права власності, що свідчить про необґрунтованість спірного рішення про відмову у державній реєстрації прав та наявність підстав для його скасування.
Частина 1 статті 1276 Цивільного кодексу України регулює таке поняття, як спадкова трансмісія, відповідно до якої якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців.
Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. 
При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що державний реєстратор самостійно не має можливості встановити виникнення у ОСОБА_4 права спадкування за ОСОБА_3 , оскільки державному реєстратору не було надано документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу по відношенню до ОСОБА_3 .
У постанові від 18 грудня 2013 року у справі №6-138цс13 Верховний Суд України виклав правову позицію, в якій в тому числі зазначив, що згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру.
Також, Верховний Суд України у постанові Пленуму від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказав на те, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах.   Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.
За таких обставин, колегія  суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції що довідка ЖБК №340 «Весна-9» від 16.02.2016 №24 повинна розглядатися в першу чергу, як така, що підтверджує два основних моменти, а саме те, що ОСОБА_3 був членом житлового кооперативу та те, що він повністю вніс пайовий внесок за надану квартиру у 1992 році, а відповідно після внесення пайового внеску у повному обсязі у ОСОБА_3 виникло право власності на квартиру.
При цьому, та обставина, що довідка видана у 2016 році, як і та обставина, що ОСОБА_3 помер у 2005 році, зазначених обставин не спростовують, оскільки право приватної власності є непорушним та не припиняється із смертю фізичної особи, крім випадків прямо передбачених в Законі.
Також суд першої інстанції вірно зазначив про правомірність послання державного реєстратора на положення статті 13 Закону України «Про кооперацію» та те, що ОСОБА_3 на момент видачі довідки не є та не може бути членом кооперативу, проте зазначені обставини не свідчать про недійсність виданої довідки, оскільки таких положень Закон України «Про кооперацію» не містить.
При цьому ані  позивач, ані інші спадкоємці ОСОБА_4 не зможуть за будь-яких обставин надати державному реєстратору довідку про його членство у кооперативі ЖБК №340 «Весна-9», оскільки членом кооперативу був саме ОСОБА_3 .
За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції, що спірне рішення не відповідає вимогам статті 24 Закону №1952, в ньому  не наведено належних мотивів відмови у державній реєстрації в зв`язку з чим прийнято передчасно без урахування всіх обставин, що мають значення при прийнятті рішення, а тому  не узгоджується з вимогами законодавства, та не виповідає положенням ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню .
З приводу позовних вимог про зобов`язання державного реєстратора провести державну реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за спадкодавцем ОСОБА_3 , суд першої інстанції вірно зазначив, що такі вимоги є передчасними та не можуть бути задоволенні до з`ясування всіх обставин набуття та переходу в порядку спадкування права власності на спірну квартиру.
Зазначені повноваження відповідача є дискреційними та фактично тягнуть за собою визнання права власності, що не може бути предметом дослідження адміністративного суду, оскільки адміністративний суд не може вирішувати питання права, з урахуванням того, що такі питання віднесено до компетенції судів цивільної юрисдикції.
Відповідно до положень частини 4 статті 26 Закону №1952-ІV, у разі скасування рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «б» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, державний реєстратор чи посадова особа територіального органу Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «б» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) вносить відомості про скасування відповідного рішення до Державного реєстру прав та відновлює розгляд відповідної заяви.
За таких обставин, належним способом захисту позивача є саме скасування рішення від 13.10.2020 №54553427 про відмову у державній реєстрації прав, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Рябошапки Ірини Петрівни - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року  -  залишити  без змін. 
Постанова набирає законної сили дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.
В повному обсязі постанова складена 09 листопада 2021  року.

   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун