ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 листопада 2021 року
м. Харків

справа № 614/1014/20 
провадження № 22ц/818/3804/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Гришиної А.О.,

імена (найменування) сторін:
позивач – Акціонерне товариство «Банк Форвард»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Холодової Ліліани Анатоліївни – представника Акціонерного товариства «Банк «Форвард» на рішення Борівського районного суду Харківської області від 18 березня 2021 року в складі судді Гуляєвої Г.М., 

у с т а н о в и в:

В грудні 2020 року Акціонерне товариство «Банк Форвард» (далі – АТ «Банк Форвард») в особі представника Діабате Каріни Миколаївни звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання та використання платіжної картки №  НОМЕР_1 у розмірі 42 488,22 грн, що складається з заборгованості за договором в сумі 39 201,72 грн та трьох відсотків річних у сумі 3 286,50 грн.

Позовна заява мотивована тим, що  25 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт» (далі – ПАТ «Банк Русский Стандарт»), правонаступником якого є АТ «Банк Форвард»,  та  ОСОБА_1  укладено договір про надання та використання платіжної картки № 107239684 відповідно до заяви № 107239684.  ОСОБА_1  належним чином не виконував умови договору та порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 11 грудня 2020 року у нього утворилась заборгованість в сумі 42 488,22 грн, яка складається з: 39 201,72 грн - заборгованості за кредитом; 3 286,50 грн – три відсотка річних. 
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2013 року  № 107239684 в сумі 42 488,22 грн та 2 102,00 грн судового збору.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 18 березня 2021 року позов АТ «Банк Форвард» залишено без задоволення. 
Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що неможливо встановити, яким чином утворилась заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед позивачем та неможливо встановити достовірно, чи дійсно вона існує. При цьому послався на правові позиції, що містяться:
- в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості;  
- від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, відповідно до якої судами при розгляді справ повинні досліджуватися первинні бухгалтерські документи, які підтверджують наявність заборгованості за кредитом: розрахунок заборгованості та виписка по кредитному рахунку клієнта; 
- від 15 квітня 2020 року у справі № 753/19886/16-ц, відповідно до якої перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду; якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необгрунтованість останнього; і тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом причин її пропуску, про які повідомив позивач.

22 квітня 2021 року Холодова Ліліана Анатоліївна – представник АТ «Банк «Форвард» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з підписаною 25 червня 2013 року ОСОБА_1 заявою № 107239684 останній запропонував банку укласти з ним договір, в рамках якого просив відкрити йому поточний рахунок (валюта рахунку – гривня), що буде використовуватися виключно в рамках кредитного договору. Протягом дії кредитного договору відповідач користувався кредитними коштами та виконував свої зобов`язання щодо їх повернення. Зазначає, що виписка по особовому рахунку є належним та допустимим доказом, що узгоджується з правовою позицією, яка міститься в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог є помилковим та не узгоджується з судовою практикою. 

02 червня 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 25 червня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард»,  із заявою № 107239684, яка містила пропозицію (оферту) на умовах, викладених у цій заяві та Умовах надання та обслуговування платіжних карток та Тариіфам по карткам, укласти з ним договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого випустити на його ім`я платіжну картку, найменування якої вказано в графі «Тип картки» Розділу «Інформація про Картку» Інформаційного блоку; відкрити йому поточний рахунок (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватися в рамках договору про Картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням Картки; для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунки картки, встановити йому ліміт, в межах якого він має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України (а. с. 6).

На підставі зазначеної заяви (оферти) 25 червня 2013 року ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», року прийняв (акцептував) пропозицію і уклав з ОСОБА_1 договір про надання та обслуговування платіжної картки № НОМЕР_1 , відкрив рахунок  № НОМЕР_2 і надав у користування платіжну картку, тобто вчинив дії, які відповідно до пункту 10 заяви вважаються акцептом оферти відповідача.

Відповідно до листа від 25 червня 2013 року банк направив відповідачу заключний рахунок із вимогою погасити заборгованість за договором про картку в сумі 39 201,72 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 37 898,95 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 1 302,77 грн, в строк до 24 лютого 2018 року (а. с. 34).

ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково погашав кредит, що підтверджується розрахунком заборгованості банку. Останній платіж на погашення заборгованості внесено 26 грудня 2017 року в сумі 1 772,29 грн, що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 30, зворот).

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено отримання відповідачем кредитних коштів, наявність заборгованості, часткове повернення кредиту, що підтверджено виписками за особовим рахунком ОСОБА_1 , розрахунком заборгованості, звернення банку до відповідача з листом із вимогою погасити заборгованість за договором про картку в сумі 39 201,72 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 37 898,95 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 1 302,77 грн, в строк до 24 лютого 2018 року.

Судом апеляційної інстанції не встановлено іншого розрахунку заборгованості відповідача перед банком, а надані позивачем квитанції на підтвердження сплати боргу ОСОБА_1 його не спростовують.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що підписана ОСОБА_1 заява містить інформацію про розмір ставки по кредитному ліміту – 4,99% щомісячно, а відповідач погодився, що розмір ліміту буде встановлений банком самостійно на підставі відомостей, повідомлених останнім банку за рішенням банку (пункт 2.2 заяви).

Враховуючи викладене, правові підстави для залишення позову АТ «Банк Форвард» без задоволення відсутні.

Доводи ОСОБА_1 про сплив позовної давності не можуть бути прийняті до уваги з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Установлено, що останній платіж відповідачкою було здійснено 26 грудня 2017 року в сумі 1 772,29 грн грн, тобто з 26 грудня 2017 року у кредитора виникло право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості. 

Позов пред`явлено банком 17 грудня 2020 року, тобто в межах трирічного строкупозовної давності. 

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2013 року  № 107239684 в розмірі 42 488,22 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються за подачу позовної заяви – в розмірі 2 102,00 грн; за подачу апеляційної скарги – в розмірі 3 153,00 грн (а. с. 1, 105).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, судовий збір в загальному розмірі 5 255,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард».

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Холодової Ліліани Анатоліївни – представника Акціонерного товариства «Банк «Форвард» задовольнити.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 18 березня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Акціонерного товариства «Банк Форвард» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок № 105, код за ЄДРПОУ 34186061, код банку 380418) заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2013 року  № 107239684 в розмірі 42 488,22 грн (сорок дві тисячі чотириста вісімдесят вісім грн 22 коп.) та судовий збір в розмірі 3 153,00 грн (три тисячі сто п`ятдесят три).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 26 листопада 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.М.Хорошевський

В.Б.Яцина