07.12.21
22-ц/812/2203/21
Справа №490/1354/21
Провадження № 22-ц/812/2203/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
07 грудня 2021 року                                                                 м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Крамаренко Т.В., Царюк Л.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 серпня 2021 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шолох Л.М., дата складання повного тексту незазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 06 вересня 2013 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2017 року укладений між ними шлюб розірвано. 
У березні 2019 року нею укладено інший шлюб, на підставі чого вона змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 . 
Після розірвання шлюбу з відповідачем сторони дійшли до згоди про суму аліментів, яку той сплачуватимев щомісяця. З огляду на те, що за останні три роки ціни піднялися, коштів які виплачує відповідач для утримання дітей не вистачає. Вирішити спір поза судом сторонам не вдалося, відповідач від надання коштів на утримання дітей в розмірі 2 395 гривень (відповідно до прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років) на кожного з дітей відмовляється. 
Зазначала, що відповідач має декілька об`єктів нерухомого майна, які він здає в оренду та отримує дохід, також він має у власності і рухоме майно – автомобіль.
Враховуючи викладене просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення кожним з дітей повноліття.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 25 лютого 2021 року і до досягнення дітьми повноліття та на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. ОСОБА_2 є працездатним та має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх двох дітей, будь-яких доказів того, що відповідач має хронічні та тяжкі захворювання, чи на його утриманні перебувають особи, які потребують сторонньої допомоги не надано. А також, враховуючи те, що відповідач не визнав позов про стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі в частині (не менше ніж по одному прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку) на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, суд вважав за необхідне визначити розмір аліментів виходячи із приписів статті 183 Сімейного кодексу України.
При цьому суд вважав недоведеними обставини щодо отримання відповідачем доходу від винайму належним йому чотирьох квартир.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 серпня 2021 року змінити в частині розміру стягнутих з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж по одному прожитковому мінімуму на кожну дитину відповідного віку.
Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що рішення є незаконним, ухваленим при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи зводяться до того, що оскаржуване рішення суду в частині визначення розміру присуджених до стягнення аліментів ґрунтується на неналежній оцінці досліджених доказів та неправильному застосуванні приписів ст.182 СК України.
Так, суд першої інстанції задовольняючи частково позов послався не на сукупність доказів у справі про спроможність сплачувати мінімальний розмір аліментів на кожну дитину по 1 прожитковому мінімуму на відповідний вік дитини, а послався лише на невизнання відповідачем позовних вимог, що суперечить чинному законодавству. Суд не взяв до уваги майновий стан відповідача та його платоспроможність у повному обсязі, а саме не врахував квитанції про сплату відповідачем аліментів у сумі 4000 грн. щомісяця до звернення до суду з цим позовом, яка є практично по 1 прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку. Що свідчить про те, що відповідачем може сплачувати аліменти у частці від усіх видів заробітку, але не менше ніж по одному прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця.
У відзиві відповідач з апеляційною скаргою не погоджується, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, просить залишити без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване відповідає в повній мірі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з 06 вересня 2013 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2017 року розірвано ( а.с.4,5).
Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.6,7). 
29 березня 2019 року позивач зареєструвала шлюбу із ОСОБА_8 , у зв`язку з чим змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 (а.с.8).
Згідно з долученої до матеріалів справи довідка ОСББ «Росток» №2 від 05 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дітьми: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ( а.с.9).
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 є працездатним та має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх двох дітей, будь-яких доказів того, що відповідач має хронічні та тяжкі захворювання, чи на його утриманні перебувають особи, які потребують сторонньої допомоги не надано. Враховуючи часткове визнання відповідачем позову, а саме у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку(доходу) та не визнання ним позову в частині стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі - не менше ніж по одному прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, суд вважав за необхідне визначити розмір аліментів виходячи із приписів статті 183 СК України.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується в повному обсязі з огляду на наступні обставини.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною першою статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Як зазначено вище відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Законом України "Про державний бюджет на 2021 рік" встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 років до 18 років - 2395 грн.
Враховуючи розмір прожиткового мінімуму для малолітньої дитини станом на 2021 рік розмір аліментів у частці від заробітку відповідача (1/3), який був призначений судом, гарантує достатній рівень для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Колегія суддів вважає, що, вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що сімейним законодавством України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей, а тому правомірно частково задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача на користь позивача, на утриманні якого перебувають неповнолітні діти, аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
За приписами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст.77 ЦПК України).
У встановленому законом порядку, позивач не надала належних та достатніх доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти в зазначеному ним розмірі.
Покликання позивача, на те, що у власності відповідача перебуває нерухоме майно, а тому він може сплачувати аліменти у розмірі вказаному у позовній заяві, не заслуговують на увагу, оскільки наявність нерухомого майна у відповідача не може свідчити про отримання ним реальних доходів від наявного майна.
Посилання в апеляційній скарзі на сплату відповідачем аліментів у сумі 4000 грн до пред`явлення позову не є свідченням платоспроможності відповідача, а свідчить лише про добровільне виконання батьком своїх обов`язків по утриманню дітей.
Доводи апеляційної скарги на те, що суд при постановлені рішення дав неправильну оцінку пред`явленим доказам не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                                      Ж.М. Яворська
Судді                                                                                               Т.В. Крамаренко
                                                                               Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 08 грудня 2021 року.