ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/522/21	Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І. 	
Провадження № 22-ц/817/1069/21 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Стецюк М.А. 
                               учасників справи: представника позивача ОСОБА_1                                 - адвоката Братівника І.В.                                                                        представника відповідача ОСОБА_2                                  - адвоката Бахіра Р.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №595/522/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Братівник Ігор Васильович на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 9 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації, постановленого суддею Тхорик І.І., повний текст рішення складено 19 серпня 2021 року, -
                                       ВСТАНОВИв:      
       У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення морально шкоди у розмірі 150000 грн. та понесених ним судових витрат. 
       В обґрунтування позову зазначив, що 15 серпня 2018 року на засіданні сесії Бучацької міської ради відповідачем було здійснено висловлювання неправдивих, принизливих тверджень стосовно нього. Так, відповідач, який на той час обіймав посаду голови Бучацької міської ради, розпочав засідання сесії міської ради із безпідставних, всупереч Конституційним гарантіям прав людини, звинувачень його у пошкодженні автомобіля, належного Бучацькій міській раді Тернопільської області «Шкода Октавія». Пізніше, промова відповідача звелась до ствердження про крайньо негативну його поведінку та характеристику із твердженнями, що «завтра він поб`є вікна», «післязавтра спалить хату». Дані висловлювання мали яскраво виражений публічний характер та знайшли підтримку у присутніх в залі людей. Такі висловлювання відповідача супроводжувались некоректними, привселюдними обвинуваченнями у вчиненні протиправних діянь, а також запевненні у тому, що він є суспільно небезпечною особою та вчинятиме протиправні діяння в майбутньому, образливими зверненнями, а також спробами залякати, в тому числі, шляхом вчинення різного роду владного тиску, а саме на правоохоронні органи, з вимогами проведення протиправних розслідувань стосовно нього.                  Зазначає, що такі твердження є безпідставними та така інформація щодо нього завдала шкоди його честі та гідності, а також діловій репутації, наслідком чого стали тривалі, душевні страждання та переживання, внутрішнього, гнітючого ставлення до себе. Крім того, вказує на те, що негативні твердження зі сторони відповідача в його бік мали вплив на рівень підтримки його кандидатури на посаду депутата з боку громади, оскільки вибори, в яких він брав участь як депутат Бучацької міської ради (25.09.2020 він набув статусу кандидата), що відбулись 29.10.2020 та був першим номером списку від політичної партії «Сила людей» були програні. Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області у справі №595/2147/19 від 10.07.2019 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, а саме у пошкодженні автомобіля Бучацької міської ради «Шкода Октавія». Проте, дане рішення переглянуто та постановою Тернопільського апеляційного суду від 15.10.2019 скасовано та провадження по справі відносно нього закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. За наведених обставин просить суд позовні вимоги задовольнити.
       Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 9 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації — відмовлено.
       Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у даній справі, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 150000 грн. моральної шкоди та понесену суму судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, оскаржуване рішення прийняте із порушенням норм процесуального права, та неправильним застосуванням норм матеріального права, є необгрунтованим та незаконним, таким, що порушує його конституційне право на повагу до людскої гідності.
Вказує на те, що предметом доказування у даній справі є протиправність дій ОСОБА_2 в частині неправдивих публічних висловлювань останнього стосовно позивача, що призвели до гнітючого внутрішнього стану та його душевних страждань, а також ділової репутації.
Зазначає, що ним надано суду достатні, належні та достовірні докази того, що відповідачем ОСОБА_2 15 серпня 2018 року на засіданні сесії Бучацької міської було здійснено висловлювання неправдивих, принизливих тверджень стосовно нього, відбулося порушення права позивача, приниження честі, гідності ra ділової репутації, що мало яскраво виражений публічний характер, тa знайшло своє втілення саме у висловах відповідача під час засідання сесії міської ради від 15.08.2018 року, яке супроводжувалося некоректними висловлюваннями в сторону ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції дійшов хибного висновку стосовно законності дій ОСОБА_2 та порушив норми процесуального права в частині дослідження доказів. Предметом доказування у даній справі є дії ОСОБА_2 , що мали місце 15.08.2018 року. Суд не міг обійти увагою з`ясування того, чи дійсно 29.07.2018 ОСОБА_1 вчинив інкриміноване йому відповідачем у його промові від 15.08.2018 адміністративне правопорушення. Матеріали цивільної справи містять доказ того, що події адміністративного правопорушення, про котрі розповсюдився на засіданні сесії Бучацької міської ради ОСОБА_2 - відсутні, а ОСОБА_1 не вчиняв дій щодо пошкодження транспортного засобу «Шкода октавіа» ДНЗ НОМЕР_1 , на підставі чого Тернопільським апеляційним судом 15.10.2019 прийнято відповідну постанову у справі про адміністративне правопорушення.
В порушення вищевказаної норми суд задовольнив клопотання представника відповідача та допитав свідка ОСОБА_4 , щодо подій, очевидцем яких нібито він був 29.07.2018 року. 
Також вказує, що ним доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вини останнього в її заподіянні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 9 серпня 2021 року залишити без змін. Посилається на те, що на обґрунтування своїх тверджень позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про те, що змінилося ставлення жителів громади м.Бучач до нього. Позивач не довів жодним чином, що наслідком такого суспільного осуду стали тривалі душевні страждання та переживання, а також внутрішнє, гнітюче ставлення до себе.
Також стверджуючи про те, що саме з вини відповідача він програв вибори, позивач не наводить причинного зв`язку із подіями, на які посилається, та вважає такі наслідком поразки на виборах, а саме висловлювання відповідача, які мали місце 15 серпня 2018 року.
Вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутні докази, які б свідчили про заподіяння шкоди діловій репутації позивача як підприємця, оскільки саме в той період, коли, як зазначає позивач, мали місце негативні висловлювання відповідача щодо нього, а саме, починаючи з 15.08.2018, часу коли відповідач здійснював висловлювання щодо позивача на сесії Бучацької міської ради і до прийняття 15 жовтня 2019 року Тернопільським апеляційним судом постанови відносно нього за ст. 173 КУпАП про закриття провадження у справі, останній зареєстрований як фізична особа-підприємець не був, інші докази та обгрунтування, зокрема порівняльні дані, які б свідчили про погіршення стану його підприємницької діяльності, що перебували б у причинному зв`язку з подіями, на які посилається та виною відповідача, позивач не наводить.
Під час розгляду справи в апеляційному суді представник позивача ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Братівник І.В. підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бахір Р.Д. запаречив апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
       Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який на той час обіймав посаду голови Бучацької міської ради (повноваження припинені з обранням на посаду іншого міського голови на місцевих виборах, які відбулись 29 жовтня 2020 року), розпочав засідання сесії міської ради, із звинувачень в сторону позивача ОСОБА_1 у пошкодженні автомобіля належного Бучацькій міській раді Тернопільській області марки «Шкода Октавія», промова якого звелась до ствердження про крайньо негативну його поведінку та характеристику із твердженнями, що «завтра він поб`є вікна», «післязавтра спалить хату» на підтвердження чого надав суду відео. 
        ОСОБА_1 вважає, що вищевказаними діями йому завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації, заподіяної неправдивими вищенаведеними твердженнями.
       Начальник Бучацького ВП ГУНП в Тернопільській області Побуринний Я.Б., направив лист міському голові Мосціпану Й.М., відповідно до якого такий повідомив, що звернення з приводу пошкодження службового автомобіля марки «Шкода Октавія», ОСОБА_1 , жителем м.Бучач, зареєстровано в Журналі єдиного обліку Бучацького ВП ГУНП в Тернопільській області за №1942 від 29.07.2018 та прийнято рішення згідно ЗУ «Про звернення громадян». В ході проведення перевірки встановлено, що дана подія не містить ознак кримінального та адміністративного правопорушення, а становить цивільно-правові відносини, тому з приводу відшкодування матеріальних збитків ОСОБА_1 за пошкоджений транспортний засіб голові міської ради рекомендовано звернутись в суд в порядку приватного обвинувачення.
       За даними рішення Бучацької міської ради №1517 двадцять шостої сесії сьомого скликання від 15 серпня 2018 року, на сесії міської ради, заслухавши та обговоривши інформацію начальника Бучацького ВП ГУНП в Тернопільській області Побуринного Я.Б. (лист №7662 103/01/2018 від 01.08.2018) про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак кримінального або адміністративного правопорушення, та наявність цивільно-правових відносин, міська рада висловила незгоду з такою позицією Бучацького ВП ГУНП в Тернопільській області, та вирішила звернутись до начальника ГУНП в Тернопільській області Богомола О.М. та прокурора Тернопільської області Перч В.О. з пропозицією вжити заходів для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у відповідності до ст.173 КУпАП та відшкодування ним матеріальних збитків, нанесених Бучацькій міській раді.
       Як вбачається із протоколу №26 двадцять шостої сесії сьомого скликання Бучацької міської ради Тернопільської області, за питання, яке слухалось на сесії міської ради, а саме про звернення до начальника ГУНП в Тернопільській області Богомола О.М. та прокурора Тернопільської області Перч В.О. «за» проголосували 18 присутніх на сесії осіб, «проти» - 0 осіб, «утримались» - 0 осіб.
       Згідно листа №271 від 15 серпня 2018 року, Бучацька міська рада направила вищевказане рішення сесії міської ради №1517 від 15.08.2018 начальнику ГУНП в Тернопільській області Богомолу О.М. та прокурору Тернопільської області Перч В.О. та просить посприяти у притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у відповідності до ст.173 КУпАП та відшкодовуванні ним матеріальних збитків, нанесених Бучацькій міській раді. 
       Крім того, до матеріалів справи долучено поясненна, яке ОСОБА_4 надав 30.07.2018 Бучацькому ВП ТВП ГУНП в Тернопільській області, згідно якого такий пояснив, що з 2010 року працює водієм ТзОВ «Бучачагрохлібпром». Так, 23.07.2018 близько 23.00 год. він з ОСОБА_5 знаходились в автомобілі марки «Лексус», н.з. НОМЕР_2 , неподалік від них знаходився автомобіль марки «Шкода Октавія», який належить Бучацькій міській раді. В цей час, коли вони розмовляли, до автомобіля марки «Шкода Октавія» підійшов ОСОБА_1 , який заглянув через лобове скло і з зігнутою рукою пройшовся повз автомобіль не відриваючи руки. ОСОБА_6 сказав: «Подивися, ОСОБА_1 пошкоджує автомобіль». Після чого, ОСОБА_1 пішов по тротуарі. Рівний в цей час завів автомобіль і наздогнав останнього, запитав для чого він пошкодив даний т/з, на що він відповів, що це його автомобіль, після чого пішов в сторону парку. Що було у руці в ОСОБА_1 він не бачив, однак такий пошкодив праву сторону даного автомобіля. Вказав, що те, як ОСОБА_1 пошкодив автомобіль, окрім нього та ОСОБА_5 не бачив ніхто.
       За клопотанням представника відповідача свідок ОСОБА_4 був допитаний в судовому засіданні та пояснив, що дана подія трапилась три роки назад на святкуванні дня міста Бучача, ввечері. Він, разом із водієм ОСОБА_7 перебували в автомобілі «Лексус, який був припаркований неподалік церкви Святої Покрови, приблизно через три автомобілі стояв службовий автомобіль «Шкода Октавія», яким керував водій ОСОБА_7 . Вони сиділи, розмовляли, при цьому машину бачили чітко. Навпроти них на зустріч проїхав автомобіль чорного кольору марки «Мерседес», після чого, вони побачили як пан ОСОБА_8 пройшов повз них по тротуару швидким ходом та підійшов до автомобіля «Шкода», нагнувся та заглянув через лобове скло всередину і не відриваючись від автомобіля та не виходячи на тротуар, пройшов. Що було в руках у нього не знає. ОСОБА_7 одразу зауважив, що той дряпає автомобіль. Після чого, ОСОБА_9 наздогнав автомобілем пана ОСОБА_8 і запитав навіщо він подряпав т/з, на що той відповів, що це його транспортний засіб. Потім вони з ОСОБА_7 підійшли до автомобіля «Шкода» та побачили, що подряпина була свіжою. ОСОБА_7 зателефонував до голови міської ради та в поліцію. 
       За даними письмових пояснень ОСОБА_5 наданих Бучацькому ВП ГУНП в Тернопільській області від 29.07.2018, він пояснив, що працює водієм Бучацької міської ради, 29.07.2018 близько 23.00 год. він припаркував службовий автомобіль марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , біля церкви Св. Покрови та на короткий період відійшов від даного т/з. Також може додати, що біля автомобіля перебував ОСОБА_1 , житель м.Бучач. Коли це привернуло його увагу, він побачив, як вищевказаний громадянин притиснув чимось по кузові автомобіля з правої сторони, яка була від тротуару. Коли підійшов до автомобіля, то виявив пошкодження, а саме: подряпину лако-фарбового покриття. Про те, що ОСОБА_1 пошкодив авто може підтвердити ОСОБА_4 , житель м.Бучач. 
       Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , долучених представником відповідача до матеріалів справи, такий пояснив, що 29.07.2018 біля 24.00 год. він вирішив припаркувати свій автомобіль і піти подивитись концерт до дня м. Бучач. Паркуючись з правої сторони, він зачепив бампером автомобіль, який стояв попереду. Він побачив, що на іншому авто ніяких пошкоджень немає, в нього незначна подряпина на бампері. Нікого із власників цього авто не було, він замкнув свій т/з і пішов в бік проходження заходу святкування. Через хвилину повернувся, так як дещо забув, і вирішив пересвідчитись чи є хтось з власників, щоб вирішити питання нанесеної шкоди автомобілю, що стояв попереду. Знову нікого не було і він пішов на свято. Біля магазину «Копійочка» його зупинив водій із двома пасажирами і запитав, що він зробив, на що той відповів, що нічого не сталось і що це його автомобіль. 30.07 - на наступний день, він дізнався, що було пошкоджено авто голови міста. Проте не розуміє, чому службовий автомобіль має бути на дорозі. По-друге, він є одним із тих, хто вважає дії голови міста, управління містом неправильними, з ціллю власної користі, і він це заявляє вже більше 4-х років. У зв`язку з цим, сам голова і вирішив перевести на нього вину. Крім того, зазначив, що службове авто використовується в позаробочий час, тримається в приватному гаражі, обслуговує приватні інтереси голови міста і тому пошкодження є на відповідальності самого голови міста.
       Відповідно до рапорту від 29.07.2018, 29.07.2018 надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_2 про те, що біля церкви Св. Покрови гр. ОСОБА_1 пошкодив (поцарапав) службовий автомобіль, який належить Бучацькій міській раді, марки «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1 . Виїздом на місце події працівниками поліції Бучацького ВП зі слів заявника було встановлено, що 29.07.2018 біля 23.05 год. в м.Бучач біля церкви Св.Покрови до службового автомобіля Бучацької міської ради марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , підійшов ОСОБА_1 та пошкодив гострим предметом ліву частину автомобіля, зробивши подряпину та заподіявши матеріальну шкоду у розмірі 2000 грн, після чого попрямував у невідомому напрямку. В телефонному режимі вказувати своє місцезнаходження та надавати пояснення по даному факту ОСОБА_1 відмовився.
       Згідно постанови Бучацького районного суду від 10 липня 2019 року (справа №595/2148/18) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, а саме у тому, що він 29.07.2018 приблизно о 23.00 год., перебуваючи біля церкви Св. Покрови, що в м. Бучач по вул. Галицькій Тернопільської області, безпричинно пошкодив лако-фарбове покриття транспортного засобу «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , чим порушив громадський порядок. Однак, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
       Постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року постанову Бучацького районного суду від 10 липня 2019 року відносно ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП скасовано, а провадження в даній справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова мотивована тим, що оскаржувана постанова Бучацького районного суду Тернопільської області не містить мотивів незгоди з доводами ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також відсутні обґрунтування, чому саме одні докази судом приймаються до уваги, а інші ні. Крім того зазначено, що судове рішення не містить конкретизації того, у чому проявилось порушення діяння ОСОБА_1 громадського порядку і спокою громадян, оскільки сам по собі факт спричинення шкоди майну іншої особи, за умови, що це не порушувало громадського порядку та спокою громадян, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. 
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації, суд виходив з того, що позивачем не надано відповідних доказів заподіяння йому моральної шкоди, внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації, зокрема, доказів понесених ним моральних страждань, переживань, втрат немайнового характеру тощо, не доведено наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями її заподіювача та не надано доказів на підтвердження вини відповідача у її заподіянні.
       Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком виходячи з наступного. 
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
       Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частин другої, третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
       За правилами частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
       Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
       Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
       Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
       Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
       Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
       Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
       Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
       Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.
       Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
       Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).
       Суд першої інстанції правильно застосував наведені норми права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в стягненні моральної шкоди, внаслідок приниження честі, гідності та ділової репутації оскільки неправдиві висловлювання відповідача про позивача є неприємними для позивача, однак вони не виходять за рамки суспільної моралі. Інформацію висловлено у формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації. 
       Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не було доведено наявність складу правопорушення, що може бути підставою для задоволення позову в частині захисту гідності та честі фізичної особи, а також її ділової репутації, суд не вбачає підстав, в розумінні положень ст. 23 ЦК України, вважати, що дії ОСОБА_12 спричинили ОСОБА_1 моральну шкоду.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
       Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:
       1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
       2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
       3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
       4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
       Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
       Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
       У справі не міститься доказів завдання позивачу моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, а отже, судом належним чином надано правову оцінку вимогам позивача та правомірно відмовлено у задоволенні позову у вказаній частині.
       Твердження в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права в частині дослідження доказів є голослівними, оскільки позивач під час розгляду справи не надав жодних доказів, які б свідчили про суспільний осуд, гнітюче ставлення до нього, тривалі душевні страждання та ін. 
       Відповідно до вимог ст. ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
       Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
       Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
       Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права в частині дослідження доказів та на те, що предметом доказування у даній справі є дії ОСОБА_2 , які мали місце 15.08.2018 року є необгрунтованими , оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про заподіяння шкоди діловій репутації позивача як підприємця, оскільки в період, коли, мали місце негативні висловлювання відповідача, саме, починаючи з 15.08.2018, часу коли відповідач здійснював висловлювання щодо позивача на сесії Бучацької міської ради і до прийняття 15 жовтня 2019 року Тернопільським апеляційним судом постанови відносно нього про закриття провадження у справі, останній зареєстрований як фізична особа-підприємець не був, інші докази та обгрунтування, зокрема порівняльні дані, які б свідчили про погіршення стану його підприємницької діяльності, що перебували б у причинному зв`язку з подіями, на які посилається та виною відповідача, позивач не наводить.
       Посилання в апеляційній скарзі на постанову Тернопільського апеляційного суду від 15.10.2019 у справі про адміністративне правопорушення як на доказ того, що події адміністративного правопорушення, про котрі розповсюдився на засіданні сесії Бучацької міської ради відповідач - відсутні, та він не вчиняв дій щодо пошкодження транспортного засобу не заслуговують на увагу, оскільки дана постанова свідчить лише про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, однак не може бути доказом завдання позивачу моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди позивачу, на яку він посилається без подання достатніх доказів.
       Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи. 
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
       Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Братівник Ігор Васильович залишити без задоволення.
Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 9 серпня 2021 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 29 листопада 2021 року.
Головуючий Дикун С.І. 
Судді: Парандюк Т.С.
Храпак Н.М.