ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/1071/20	Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/930/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
за участі секретаря — Стецюк М.А.
та сторін — ОСОБА_1 та його представника адвоката Бакальця І.Г.; представника АТ КБ “ПриватБанк” адвоката Панькова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 951/1071/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року, ухваленого суддею Гриновець О.Б., повний текст рішення складено 16 червня 2021 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

       у грудні 2020 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 17324, 76 грн. за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н, від 21.06.2017 року.
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.06.2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у вказаній заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у його заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанку», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
       Однак, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 14.10.2020 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 17324,76 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту та 11703,95 грн., заборгованість за простроченими відсотками 5620,81 грн..
       Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року позов АТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованість за кредитом у розмірі 11703 грн. 95 коп.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” сплачений судовий збір у розмірі 1413 грн. 10 коп.
       В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бакалець І.Г. просить скасувати рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що з наданої АТ КБ “ПриватБанк” копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21.06.2017 року, не вбачається який саме вид банківської платіжної карти отримав ОСОБА_1 після підписання цієї анкети-заяви, та в якому розмірі було встановлено на картці кредитний ліміт. Разом з тим, у наданій банком анкеті-заяві не вказані умови надання кредиту, а також не містить строку дії кредитного договору.
       Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 21.06.2017 року не містить дати коли він складений та підписаний представником ПриватБанку без зазначення посади та прізвища, лише на останній сторінці із трьох, не містить відомостей про те, за якою карткою зроблений цей розрахунок.
       Також, до позовної заяви АТ КБ “ПриватБанк” долучив довідку без дати та реєстраційного вихідного номеру, “Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ОСОБА_1 ” в якій зазначено, що позивач в односторонньому порядку вісім разів змінив кредитний ліміт, а також вказано про старт карткового рахунку 07.05.2017 року, тобто ще до заповнення ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківської послуги у ПриватБанку від 21.06.2017 року.
       Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бакальця І.Г. не поступив. 
       У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Бакалець І.Г. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.
       Представник АТ КБ “ПриватБанк” Паньков О.П. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бакальця І.Г. не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін по справі, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи. 
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
       Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
       Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” встановлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270 грн.
       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
       Ціна позову у цій справі становить 17324,76 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 =227 000 грн).
       З урахуванням конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 169 ЦПК України).
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 11703,95 грн.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що 21.06.2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 10).
       Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», згідно підписаного між Банком та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н останньому було надано кредитну картку: № НОМЕР_1 (07.05.2017), зі строком дії картки до останнього дня травня 2021 року (а.с.9). 
       Згідно довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір №б/н) останньому 07.05.2017 року було здійснено старт кредитного рахунку. 21.06.2017 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн, а 05.08.2017 року зменшено кредитний ліміт до 0 грн., 10.08.2017 року збільшено кредитний ліміт до 300 грн, 14.08.2017 року збільшено до 500 грн, 09.01.2018 року збільшено до 5000 грн, 21.02.2018 року збільшено до 8000 грн, 07.04.2018 року збільшено до 11000 грн., а 18.12.2019 року кредитний ліміт був зменшений до 0 грн (а.с.8). 
       Відповідач не виконував умови договору щодо сплати заборгованості, чим порушив прийняті на себе договірні зобов`язання, а тому у відповідача виникла заборгованість у сумі 17324,76 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 11703,95 грн., заборгованість за простроченими відсотками 5620,81 грн..
       Факт отримання та використання кредитної картки підтверджується банківською випискою. 
       Банківська виписка містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку станом на проведення фінансової транзакції з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, з зазначенням суми на балансі рахунку.
       З банківської виписки вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитною карткою, яка йому видавалася, здійснюючи розрахункові операції, використовувала кредитні кошти, однак не здійснював погашення боргу в повному обсязі.
       Розмір заборгованості за наданим розрахунком відповідає відомостям, відображеним у виписці по картковому рахунку, що в свою чергу є підтвердженням отримання кредитних коштів позичальником. 
       Останні погашення боргу були здійснені ОСОБА_1 12.04.2019 році у розмірі 1130,46 грн. та 29.04.2019 року у сумі 678,79 грн., що підтверджується банківською випискою. 
       Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Згідно з ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
       Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що підписана ОСОБА_1 анкета-заява не містить жодних відомостей на підтвердження того, що останній отримав в банку кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.
       За змістом положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 
       На підтвердження заявлених позовних вимог щодо отримання відповідачем кредитних коштів було надану виписку з його карткового рахунку, з якого убачається факт отримання та користування ОСОБА_1 позиченими коштами та їх часткового повернення.
       Крім того, позивачем було надано розрахунок заборгованості, копію анкети заяви, довідки про отримані банківські картки та про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. 
       Стягуючи з відповідача заборгованість за тілом кредиту, судом першої інстанції в підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів правильно було взято до уваги надану банком виписку з карткового рахунку.
       Заявником не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки по його картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження №61-9618св19).
       Також не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 21.06.2017 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 не містить дати коли він складений та підписаний представником банку без зазначення посади та прізвища, лише на останній сторінці із трьох, не містить відомостей про те, за якою карткою зроблений цей розрахунок.
       В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, в підтвердження наведених у апеляційній скарзі доводів, відповідачем не було належним чином спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, не надано власного обґрунтованого конкретного розрахунку та не заявлено клопотань про призначення судово-економічної експертизи по справі.
       З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 убачається, що спочатку на картку відповідача було встановлено кредитний ліміт на суму 300 грн., а в подальшому ліміт неодноразово збільшувався та зменшувався. Вказані обставини щодо розмірів кредитного ліміту також відображені у наданій позивачем виписці з карткового рахунку, де після зміни такого ліміту відповідач продовжував використовувати позиченими коштами та частково їх повертав.
       Тобто, відповідач здійснював часткове погашення заборгованості. Своїми діями з погашення боргу останній додатково підтверджував згоду зі всіма умовами кредитування та визнавав заборгованість по кредиту.
       Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення, операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).
       Отже, надані позивачем виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості колегія суддів вважає належними та допустимими доказами по справі.
       Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах ним понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
       Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 06 серпня 2021 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року підлягає поновленню. 
       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року- без зміни.
       Поновити дію рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 09 червня 2021 року.
       Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах ним понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, визначених статтею 389 частиною 3 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 06 жовтня 2021 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        Б.О. Гірський

                                                                               Г.В. Бершадська