ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9282/21 Справа № 202/4609/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря - Заворотного К.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
        адвоката Шклярука Дениса Сергійовича 
        представника ОСОБА_1 

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та стягнення матеріальної компенсації вартості частки спільного майна, - 

ВСТАНОВИЛА: 

        ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, пред`явленого нею до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та стягнення матеріальної компенсації вартості частки спільного майна.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року вищевказану заяву задоволено (а.с.14-16) та вирішено накласти арешт на транспортний засіб Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, колір чорний, VIN номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу №02236 від 14 липня 2020 року (а.с.14-16).
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, адвокат Шклярук Д.С. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою у задоволені заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального права (а.с. 38-43).
ОСОБА_2 через свого представника 04 листопада 2021 року подала відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано винесено ухвалу про забезпечення позову, оскільки спірний автомобіль є предметом спору та його відчуження або зміни його власника значно утруднить виконання або зробить неможливим виконання судового рішення, з огляду на те, що у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору. Також зазначила, що доводи скаржника щодо невірно обраного нею способу захисту своїх прав є безпідставними, оскільки справа не вирішена по суті з винесенням остаточного рішення у ній. 
ОСОБА_3 передбаченим ст. 360 ЦПК України правом на подання відзиву не скористався.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.
У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення матеріальної компенсації вартості частки спільного майна, в якому просить поділити спільне майно подружжя та стягнути з відповідача 1/2 частину вартості спільного майна (а.с. 1-6).
У березні 2021 року позивач уточнила позовні вимоги, пред`явлені до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_4 та просила поділити спільне майно подружжя, визнати недійсними договір комісії та договір купівлі-продажу, скасувати реєстрацію права власності на транспортний засіб та визнати право власності на 1/2 частину автомобіля за нею та на 1/2 частину за ОСОБА_3 (а.с.18-30).
Одночасно з поданням уточненого позову ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення вищевказаного позову, в якій просить накласти арешт на транспортний засіб Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, колір чорний, VIN номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 .
В обґрунтування заяви вказано, що предметом спору є поділ майна подружжя, тобто автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, колір чорний, VIN номер кузова НОМЕР_2 , який на даний час зареєстрований за ОСОБА_1 , якому відповідач ОСОБА_3 продав транспортний засіб без згоди позивача, як його дружини, однак частину коштів від продажу автомобіля їй, не повернув.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 25 лютого 2021 року вищевказану заяву задоволено та вирішено накласти арешт на транспортний засіб Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, колір чорний, VIN номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу №02236 від 14 липня 2020 року (а.с. 14-16).
Суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову прийшов до висновку, що відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України в порядку забезпечення позову може накласти арешт на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього. 
Колегія суддів не погодждується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно з п.п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.
Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона. 
З виділених матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно є спір з приводу поділу транспортного засобу подружжя, визнання права власності зі скасуванням державної реєстрації на автомобіль, який вже є власністю іншої особи - відповідача у справі ОСОБА_1 , однак, колегія суддів, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що у задоволенні заяви слід відмовити, з тих підстав, що наведені в ухвалі суду першої інстанції обґрунтування способу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно не свідчать про співмірний та ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась, оскільки поняття арешту майна включає в себе лише позбавлення особи можливості користування своєю власністю, яке є похідним від права власності особи, тоді як розумним, співмірним та ефективним способом забезпечення даного позову є заборона державним реєстраторам чи особам, які уповноважені на вчинення функцій державних реєстраторів вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження майна і як наслідок зміни власника спірного майна.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідачам в їх правах, а тому доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 - Шклярука Д.С. стосовно наявності підстав для скасування оскаржуваної ухвали з подальшою відмовою у задоволення заяви про забезпечення позову колегія суддів приймає до уваги та вважає їх обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Шклярука Дениса Сергійовича - задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року - скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.О. Макаров