Справа № 127/8986/21
Провадження № 22-ц/801/2190/2021
Категорія: 66
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року	Справа № 127/8986/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М., 
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників судового розгляду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року про зупинення провадження у справі, постановлену суддею Вінницького міського суду Вінницької області Жмудь О.О.,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
У червні 2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про зупинення провадження у даній справі до ухвалення судового рішення Верховним Судом у справі № 127/13991/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року клопотання було задоволено. 
Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права, просила її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В якості основного доводу скаржник посилався на ту обставину, що суд в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинив провадження у справі за наявності рішення, яке набрало законної сили.
В свою чергу відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Таким вимогам ухвала суду не відповідає.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, свій висновок мотивував об`єктивною неможливістю розгляду даної справи (№ 127/8986/21) до ухвалення судового рішення Верховним Судом іншої справи (№ 127/13991/17), оскільки в разі задоволення касаційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, або часткового задоволення касаційної скарги з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, таке судове рішення Верховного суду буде преюдиційним для справи (№ 127/8986/21) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Отже, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі лише у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.
Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Окрім того, визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.
Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи (постанова ВС від 13 липня 2020 року у справі № 461/147/18)
Отже, при вирішенні клопотання про зупинення провадження у справі суд має з`ясувати ключове питання про те, чи є можливість у межах розгляду цієї справи самостійно встановити обставини та зібрати необхідні докази для правильного вирішення спору по суті.
Пленум Верховного Суду України в абзаці 4 пункту 33 своєї постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 зазначив, що, визначаючи наявність передбачених цивільним процесуальним законодавством підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 1957цс16, визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
За пунктом 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Підставою для зупинення провадження у цій справі став факт розгляду Верховним Судом цивільної справи № 127/13991/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
У справі №127/13991/17 рішенням від 22 вересня 2020 року вирішено питання щодо поділу спільного майна подружжя.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 17 грудня 2020 року дане рішення, залишено без змін. Рішення набрало законної сили.
Відповідно до ст.384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст.129-1 Конституції України).
Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Тобто, у розумінні положень п.6 ч. 1 ст.251 ЦПК України касаційне оскарження рішення суду, яке набрало законної сили, і відкриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою не є тими обставинами, що об`єктивно унеможливлюють розглянути цей спір.
На вказане суд першої інстанції не звернув увагу, тому дійшов помилкового висновку про задоволення заяви відповідача про зупинення провадження у справі.
Разом з тим, судом першої інстанції також не було враховано, що не можна посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Отже обов`язкових підстав, як то визначено ст.251 ЦПК України, для зупинення провадження у справі у суду першої інстанції не було.
Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
В свою чергу, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції безпідставно зупинив провадження у справі, оскільки відсутня об`єктивна неможливість розгляду справи до розгляду Верховним Судом цивільної справи №127/13991/17.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали, оскільки остання постановлена з порушенням вимог процесуального законодавства, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.251, 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                        М. М. Якименко
Судді:                                                             О.В. Ковальчук
                                                                               Т.Б. Сало