Справа № 146/361/20
Провадження № 22-ц/801/2398/2021
Категорія: 61
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року	Справа № 146/361/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Француза М. Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання недійсним заповіту за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області у складі судді Пилипчука О. В. від 14 вересня 2021 року, –

встановив:

       У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив визнати недійсним заповіт від 29 жовтня 2008 року, посвідчений секретарем Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області Стебельською В. І., зареєстрований в реєстрі за № 195, складений від імені ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яким заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 1,74 га, що розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належала їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН № 030771, виданого Вилянською сільською радою Томашпільського району Вінницької області 20 грудня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 312. 
       На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті він звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори Вінницької області, яка виконує обов`язки Томашпільської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про прийняття спадщини і довідався про існування зазначеного заповіту.
Вказував, що на момент складання заповіту він проживав в с. Вила Томашпільського району Вінницької області разом з матір`ю та здійснював за нею догляд. Після смерті матері залишився проживати в тому ж будинку і проживає там до цього часу. Зазначав, що мати, враховуючи її похилий вік на час оформлення заповіту самостійно пересуватись не могла, до сільської ради в той період не навідувалась, рукописний текст та підпис здійсненні не його матір`ю, а іншою особою. 
Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2021 року у позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами підстав для визнання недійсним оспорюваного заповіту. Пояснення свідків не можуть підтвердити факт не підписання заповіту, тому що належним засобом доказування є почеркознавча експертиза. Відповідно до повідомлення Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 206 від 25 вересня 2020 року проведення судової експертизи неможливе, через недостатність порівняльних матеріалів для надання висновку.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. 
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і у позовній заяві. Вказував, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідків, які підтвердили, що його матір впродовж багатьох років була важко хворою, за станом здоров`я не могла рухатись, не володіла руками, а тому не могла бути присутньою в сільській раді при складанні заповіту.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вила Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_3 , яка за життя склала заповіт, посвідчений 29 жовтня 2008 року секретарем Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області Стебельською В. І., яким заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 1,74 га, що розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належала їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН № 030771, виданого Вилянською сільською радою Томашпільського району Вінницької області 20 грудня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 312. Заповіт записаний зі слів ОСОБА_3 секретарем сільської ради. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний нею у присутності секретаря.
       Відповідно до довідки Вилянського старостинського округу Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області № 62 від 05 лютого 2020 року, ОСОБА_1 проживав разом із матір`ю ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 та вів з нею спільне господарство.
       Згідно з довідкою Вилянського старостинського округу Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області № 61 від 05 лютого 2020 року після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями залишилися: за заповітом ОСОБА_2 ; за законом син ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 .
       Як видно з копії спадкової справи № 118/2009, заведеної після смерті ОСОБА_3 , до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 
        ОСОБА_2 прийняв зазначене у заповіті майно – земельну ділянку площею 1,74 га, кадастровий номер 0523981500030000114, яка розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.
       Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 червня 2020 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу.
       Відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України 2003 року (далі – ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
       До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
       Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).
       Підставою недійсності правочину є, зокрема відсутність вільного волевиявлення учасника правочину на його укладення, невідповідність змісту правочину внутрішній волі учасника правочину (частина третя статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).
       За змістом статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. 
       Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. 
       Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України).
       Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
       Згідно з частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
       Згідно з частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 
       1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 
       2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
       Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
       Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 червня 2020 року за клопотанням позивача у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу.
       06 жовтня 2020 року до Томашпільського районного суду Вінницької області з Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру надійшло повідомлення № 206 від 25 вересня 2020 року про неможливість проведення судової експертизи. Згідно з вказаним повідомленням в якості вільного зразку наданий паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , із підписом на першій сторінці. Виконати судово почеркознавчу експертизу по наданим матеріалам неможливо.
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Системний аналіз цих процесуальних норм у взаємозв`язку із приписами частин першої та шостої статті 81 ЦПК України про обов`язок доказування та неприпустимість ґрунтування доказування на припущеннях свідчать про те, що заінтересована особа, яка звертається із позовом про визнання недійсним заповіту повинна на підтвердження відсутності волевиявлення заповідача навести такі докази, які б у сукупності однозначно вказували, що заповідач не мав наміру складати заповіт, або зміст заповіту суперечить його справжньому волевиявленню щодо розпорядження власним майном на випадок смерті.
        ОСОБА_1 не надав доказів, достатніх в своїй сукупності для висновку про наявність обставин не підписання заповіту особисто заповідачкою та, як наслідок, відсутність волевиявлення заповідачки на складання заповіту на користь ОСОБА_2 .
       Пояснення свідків не можуть підтвердити обставини, на які посилається позивач, тому що на їх основі не можливо зробити однозначний висновок про те, що заповіт підписано не ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою.
       Показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо стану здоров`я ОСОБА_3 не свідчать про неспроможність ОСОБА_3 виразити свою волю, оскільки в повній мірі не відображають її стан та містять суб`єктивну оцінку.
       Доводи апеляційної скарги про те, що заповідачка на момент складення заповіту перебувала в надзвичайно похилому віці, у зв`язку з чим всі свої дії погоджувала з ОСОБА_1 , самостійно з дому не відлучалась, підпис та рукописний напис здійснено не заповідачкою, а іншою особою, не підтвердженні належними та допустимим доказами і не свідчать про те, що ОСОБА_3 не могла бути у приміщенні сільської ради і поставити підпис у заповіті.
       Навпаки, виходячи із приписів статті 109 ЦПК України, оскільки призначена за клопотанням позивача судово-почеркознавча експертиза не була проведена через ненадання ним же достатньої кількості вільних і умовно вільних зразків підпису ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то факт неналежності підпису у заповіті ОСОБА_3 встановленим визнавати не можна.
       Таким чином, доводи апеляційної інстанції не є істотними і зводяться до переоцінки доказів, досліджених та оцінених судом першої інстанції, а відтак не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України апеляційний суд, –

постановив:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2021 року – без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       (Повний текст судового рішення виготовлено 10 грудня 2021 року).

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. Ю. Береговий

                                                                               Т. М. Шемета