Справа № 446/1842/21                                Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І. 
Провадження № 33/811/1402/21                 Доповідач: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, 

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Згідно з постановою судді, 21 серпня 2021 року о 14 год. на вулиці Ярослава Мудрого, 32 в місті Кам`янка-Бузька, Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ГАЗ 2705», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови та координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року та провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутній запис про те, що він відмовився отримати від поліцейського направлення на проходження огляду на стан сп`яніння та пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я, більше того таке направлення відсутнє в матеріалах справи, а отже, на його думку, працівник поліції ОСОБА_2 діяв в порушення вимог ч.ч.3, 6 ст.266 КУпАП, Інструкції від 07 листопада 2015 року №1395, Інструкції від 09 листопада 2015 року №1452/735.
Окрім цього, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що ознаки сп`яніння, що зазначені ОСОБА_2 у протоколі, не відповідають дійсності, оскільки 21.08.2021 року до часу, як керований ним автомобіль був зупинений працівником поліції, спиртних напоїв він не вживав.
ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав свої апеляційні вимоги та просить проводити апеляційних розгляд без адвоката, оскільки буде захищати свої інтереси самостійно.
Заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 21 серпня 2021 року серії ОБ№052851 (а.с.1), 21 серпня 2021 року о 14 год. на вулиці Ярослава Мудрого, 32 в місті Кам`янка-Бузька Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ГАЗ 2705», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови та координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння та на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер» відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується письмовими поясненнями останніх (а.с.2,3), які засвідчили своїми підписами факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксовано, як ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився проходити освідування.
Будь-яких підстав для обмови свідками й працівниками поліції ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не встановлено, останній не оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників поліції та на неправомірні дії таких до правоохоронних органів не звертався. 
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п.2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до п.п. 8, 12 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
З аналізу норм вказаної Інструкції вбачається, що скерування особи до медичного закладу з метою проведення огляду на стан сп`яніння оформляється працівником поліції направленням за встановленою формою, водночас вказаною інструкцією не передбачено, що таке направлення долучається до матеріалів справи, чим спростовується твердження апеляційної скарги в цій частині.
Оскільки ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, тому в матеріалах справи відсутні дані щодо його направлення до медичного закладу, окрім цього таке направлення надається не водієві, а медичному закладу в разі доставляння водія туди на огляд.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст.130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в  :

постанову судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського 
апеляційного суду                                                          Т.М.Урдюк