П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/4905/20
Провадження № 22-ц/4815/1207/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Гордійчук С. О.
секретар судового засідання – Ковальчук Л. В.

учасники справи:
позивач – Управління комунальною власністю виконавчого комітету 
Рівненської міської ради 
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2021 року у складі судді Харечка С. П., ухвалене в м. Рівне о 15 годині 26 хвилин, повний текст рішення виготовлено 11 червня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про розірвання договору оренди та звільнення майна. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що на між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та фізичною особою ОСОБА_1 29.10.2012 за №916/2132 був укладений договір оренди нежитлового приміщення площею 8,7 кв.м на першому поверсі третього під`їзду (приміщення №ХІV згідно технічного паспорту та поверхового плану) в житловому будинку АДРЕСА_1 . Вказувало, що зазначене приміщення належить до комунальної власності територіальної громади міста Рівного в особі Рівненської міської ради згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.02.2020, а його балансоутримувачем було ЖКП «Сонячне». На підставі розпорядження міського голови від 25.09.2018 №854-р «Про постановку на баланс управління комунальною власністю - виконавчого комітету Рівненської міської ради нежитлових приміщень в житлових будинках»» нежитлове приміщення було передане на баланс управління комунальною власністю. Строк дії договору встановлювався два роки одинадцять місяців з 29.10.2012 по 28.09.2015. Згодом до договору оренди були внесені зміни додатковими договорами від 12.09.2017 та від 01.11.2017. Відповідно до п. 2.1 орендарю майно було передано в користування на підставі акту прийому-передачі №73 від 29.10.2012. Відповідно до п. 10.3 договору оренди договірні відносини пролонговувалися. Зазначало, що 22 січня 2019 року орендар звернувся про дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення з 01.02.2019, проте орендар уникав підписання угоди про дострокове розірвання договірних відносин та передачі приміщення по акту прийому-передачі балансоутримувачу. Згідно п.5.2 договору оренди орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату вчасно і в повному обсязі. Відповідно до умов договору (п.3.5) орендна плата сплачується орендарем до 20 числа поточного місяця. Проте орендар недобросовісно виконує взяті на себе зобов`язання по договору оренди. Так станом на 23.03.2020 року заборгованість з орендної плати становить 6121,08 грн. Вважало, що орендарем істотно порушуються права орендодавця внаслідок несплати ним орендної плати, а тому відповідно до п.8.4 договору орендар може пред`явити в суді вимогу про дострокове розірвання договору оренди, якщо орендар не виконує свої зобов`язання, передбачені договором. У зв`язку із невиконанням своїх договірних зобов`язань відповідачем, управління комунальною власністю направило на його ім`я пропозицію від 28.02.2020 за №08-174 про розірвання договору оренди, яка теж залишена без уваги та реагування. Порушення відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення, зокрема, несплата орендної плати, є істотним, а відтак вказане є підставою для розірвання договору та повернення майна в судовому порядку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Розірвано договір оренди від 29.10.2012 року (зі змінами від 12.09.2017 року та від 01.11.2017 року) нежитлового приміщення в АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.. 

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про розірвання договору оренди вмотивоване принципом добровільності та свободи договору та положеннями ст. 651 ЦК України, яка визначає підстави для зміни або розірвання договору та обґрунтоване тими обставинами справи, у яких відповідач звернувся до позивача із письмовою заявою про дострокове розірвання укладеного між ними договору оренди, однак відсутністю будь-яких доказів, що такий договорі був розірваний у добровільному порядку.

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення приміщення ґрунтується на тому, що виселення з у даних правовідносинах не є ефективним способом захисту, а таким, що спрямований не на реальне відновлення порушеного права позивача, оскільки право власності на спірне приміщення раніше зареєстроване за відповідачем, а повернення майна передбачає необхідність скасування державної реєстрації, у разі якщо майно було зареєстроване незаконно.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача звільнити приміщення шляхом виселення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що спірне приміщення належить до комунальної власності територіальної громади міста Рівного в особі Рівненської міської ради, про що зазначено у Витязі з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.02.2012 року, який доданий до позовної заяви, а також копію розпорядження міського голови від 25.09.2018 року № 854-р про постановку на баланс управління комунальної власності виконавчого комітету Рівненської міської ради нежитлових приміщень у житлових будинках, і в додатку до якого зазначене нежитлове приміщення площею 8,7 квадратних метрів за адресою:  АДРЕСА_1 .  Вказує, що нежитлове приміщення, щодо якого існують договірні орендні відносини між позивачем і відповідачем, не вибували із власності територіальної громади міста Рівного Рівненської міської ради і належать до комунальної власності. Додає, що будь-які правочини, які свідчили про перехід права власності від Рівненської міської ради  до  ОСОБА_1  не укладалися, а тому приміщення, яке є предметом договору оренди, не може належати відповідачу на праві приватної власності. Стверджує, що доказом того, що саме це приміщення передавалося в оренду відповідачу, є клопотання балансоутримувача ЖКП «Сонячне» № 1128 від 07.08.2012 року про передачу в оренду нежитлового приміщення загальною площею 8,7 квадратних метрів на першому поверсі в третьому під`їзді житлового будинку номер АДРЕСА_1  і саме це приміщення за № XIV зазначене у Витязі з єдиного державного реєстру речових прав від 17 лютого 2020 року. Доводить, що попри це, суд не ідентифікував приміщення за першоджерелами та не дав жодної оцінки зазначеним документам. Вказує на порушення процесуальних норм, які виявилися у тому, що доказ, який був долучений представником відповідача і став основним доказом для суду для прийняття оскаржуваного рішення – довідка за підписом голови правління ОСББ «Вербова, 46» від 11.03.2021 року поданих сполучень до матеріалів справи з порушенням норм процесуального права, які передбачають, що докази, крім речових, подається до суду заздалегідь, надсилаються або надаються особою, яка подає, іншим учасникам справи; суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) копії іншим учасникам справи. Така довідка позивача не надсилається і відповідні докази надіслані матеріалах справи відсутні. Просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання звільнити спірні приміщення скасувати як незаконне та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Гвяздовський Анатолій Євстафійович вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, апеляційну скаргу – відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що між сторонами у справі – Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір оренди №91-б нерухомого майна (нежитлового приміщення) площею 8,7 кв.м на першому поверсі третього під`їзду (приміщення №ХІV згідно технічного паспорту та поверхового плану) в житловому будинку АДРЕСА_1 . 

Укладенню цього договору передувало клопотання Житлово-комунального підприємства «Сонячне», яке є балансоутримувач спірного майна, № 1128 від 07.08.2012 року передати в оренду нежитлове приміщення.

Згідно п. 3.1 Договору, за користування орендованим майном за умовами договору орендар сплачує щомісячно орендну плату в розмірі 153,55 грн..

У п.10.1 Договору сторони погодили строк його дії та визначити його тривалістю два роки одинадцять місяців – з 29.10.2012 року по 28.09.2015 року.

У подальшому до вказаного договору оренди були внесені зміни додатковими договорами від 12.09.2017 та від 01.11.2017 року, відповідно до яких оцінка майна станом на 31 серпня 2017 року становила 33 200,00 гривень, щомісячна орендна плата 281,92 гривні, решта умов договору оренди від 12.09.2012 року лишилися незмінними.

Отже, після спливу строку з 28.09.2015 року договір оренди продовжив свою дію на той самий строк, тобто до 28.08.2018 року.

Відповідно до п 10.5 чинність договору припиняється у разі: закінчення строку, на який було укладено договір; достроково за згодою сторін або за рішенням суду; відмови орендодавця від договору відповідно до ст. 728 Цивільного кодексу України .

На підставі розпорядження міського голови від 25.09.2018 №854-р «Про постановку на баланс управління комунальною власністю - виконавчого комітету Рівненської міської ради нежитлових приміщень в житлових будинках»» нежитлове приміщення площею 8,7 кв.м на першому поверсі третього під`їзду в житловому будинку АДРЕСА_1 було передане на баланс Управління комунальною власністю.

З витягу Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності убачається, що 12.02.2020 року за Територіальною громадою міста Рівного в особі Рівненської міської ради зареєстроване право власності на нежитлове приміщення, об`єкта нерухомості загальна площа 8.7 кв. м в будинку АДРЕСА_1 (згідно технічного паспорту та копії плану будинку нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі поруч з квартирою АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 ).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення, об`єкту нежитлової нерухомості загальна площа 11.4 кв.м, розташованого на першому поверсі дев`яти поверхового будинку за адресою АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване 19.12.2018 року.

Із довідки виданої головою правління ОСББ «ВЕРБОВА – 46» Л.Ничепорук від 11 березня 2021 року вбачається, що в житловому будинку АДРЕСА_1 в третьому під`їзді на першому поверсі поруч з квартирою АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 розташоване одне нежитлове приміщення, загальною площею 11.4 кв.м. Нежитлові приміщення площею 8,7 кв.м та 11.7 кв.м розташовані на першому поверсі третього під`їзду в житловому будинку АДРЕСА_1 , це одне і теж саме приміщення, і ці обставини не спростовані стороною позивача.

Звертаючись до суду з цим позовом, Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради просило про розірвання договору оренди та звільнення майна, покликаючись на те, що у добровільному позасудовому порядку ОСОБА_1 відмовляється від припинення договору оренди. В апеляційній скарзі позивачем оскаржено рішення суду першої інстанції в частині вимог, які відхилені судом, тобто вимоги про усунення перешкод шляхом звільнення приміщення.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась17.07.1997р. відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 2 статті 386 Цивільного Кодексу України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню

У спірних правовідносинах права позивача як власника спірного помешкання, що підтверджено відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно яких ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення, об`єкту нежитлової нерухомості загальна площа 11.4 кв.м, розташованого на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване 19.12.2018 року, захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднано всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, є окремим об"єктом оскарження. 

Враховуючи, що міська рада не оспорила рішення про право власності на спірне майно, яке зареєстроване за ОСОБА_2 раніше, ніж за Рівненською міською радою, то у суду не було підстав для задоволення вимогУправління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради про звільнення майна.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки фактично дублюють обґрунтування позовної заяви, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Хилевич С. В.

                                               Гордійчук С. О.