КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/18843/19                                          Головуючий 1 інстанція - Трусова Т.О.
Провадження №22-ц/824/8003/2021                     Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 листопада  2021 року                                                    місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
            головуючого судді:               Суханової Є.М.,
             суддів:                                 Сушко Л.П., Олійника В.І.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розетка.УА» про захист прав споживача шляхом стягнення неустойки та зобов'язання замінити товар,- 
 
В С Т А Н О В И В :
 
26 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києваз позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розетка.УА»( далі - ТОВ «Розетка.УА» ) про захист прав споживача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 16 396,72 грн, та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн та зобов`язання замінити товар, зокрема мобільний телефон марки AsusZenfone на новий з усіма комплектуючими. 
В обґрунтування позову він зазначив, що 16 липня 2018 року придбав у відповідача мобільний телефон марки AsusZenfone у комплекті з навушниками за 9 998 грн. 
03 квітня 2019 року позивач звернувся до відповідача через сайт з метою надання інформації про процедуру заміни по гарантії навушників, які йшли у комплекті з телефоном, на що відповідач повідомив, що на комплектуючі до товару гарантія не розповсюджується. 
Пізніше, відповідач просив здати разом з несправними навушниками сам телефон, що на переконання позивача, не відповідає пункту 32 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою КМУ від 11 квітня 2002 року № 506. 
15 квітня 2019 року позивач звернувся на електронну адресу відповідача із заявою про видачу йому іншого мобільного телефону з навушниками, однак ця заява не була прийнята. В телефонній розмові працівник відповідача повідомив позивача, що товар з гарантійного фонду надається лише у випадку, якщо за результатами діагностики товар буде прийнятий на гарантійний ремонт, на що позивач не погодився.
14 червня 2019 року позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою замінити товар на новий, який на той час був у продажу, проте цю вимогу відповідач проігнорував.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позову. 
На обґрунтування ухваленого рішення, місцевим судом, зазначено, що 16 липня 2018 року між ОСОБА_1 (покупцем) та ТОВ «Розетка. УА» (продавцем) було укладено договір купівлі-продажу непродовольчого товару - мобільного телефону (смартфону) марки AsusZenfone, серійний номер НОМЕР_1 , у комплекті з навушниками загальною вартістю 9998 грн, що підтверджується наданою позивачем видатковою накладною та не заперечується відповідачем.
Відтак, судом першої інстанції встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються як нормами глави 54 ЦК України «Купівля-продаж», так і спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про захист прав споживачів».
Також, судом першої інстанції встановлено з пояснень позивача, що під час експлуатації мобільного телефону в межах річного гарантійного строку, а саме у квітні 2019 року, у позивача вийшли з ладу навушники, після чого, позивач звернувся до відповідача з проханням прийняти навушники на гарантійне обслуговування. На це відповідач запропонував позивачу звернутися до авторизованого сервісного центру виробника товару роз`яснивши, що на підставі виданого сервісним центром акту магазин зможе обміняти товар або оформити повернення коштів. Також, відповідач зауважив, що навушники не можуть бути прийняті на гарантійне обслуговування без надання основного товару.
В подальшому, позивач наполягав на наданні йому на період діагностики товару, аналогічного справного товару з усіма комплектуючими з обмінного фонду, на що представники відповідача роз`яснювали, що товар з обмінного фонду може бути наданий лише у разі прийняття товару на гарантійний ремонт, при цьому пропонували звернутися до авторизованого сервісного центру виробника або надати товар безпосередньо до магазину вказуючи, що в останньому випадку процес установлення причин неполадки буде тривати довше.
14 травня 2019 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про надання йому мобільного телефону AsusZenfone з обмінного фонду, на що відповідач листом від 11 червня 2019 року відмовив позивачу у задоволенні його заяви, пославшись на те, що позивачем не було надано товар ні до сервісних центрів, ні до продавця, а тому, у нього не виник обов`язок виконувати облік товару, прийняття, виконання ремонту, контролю строку, перевірки підстав гарантійності, складення квитанції за формою № 7-гарант тощо.
14 червня 2019 року позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою замінити товар AsusZenfone на новий, виплатити 1% від вартості товару за кожний день затримки у видачі товару з обмінного фонду та відшкодувати моральні збитки.
Листом від 17 липня 2019 року відповідач повідомив позивача про залишення його претензії без задоволення з підстав ненадання товару на сервісне обслуговування (діагностику), тобто не встановлення наявності у товарі недоліку.
Правовою підставою заявлених позивачем вимог є, зокрема, положення статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», якою врегульовані правовідносини, що виникають між споживачем та виробником товару (продавцем, виконавцем) у разі придбання споживачем товару неналежної якості.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі, якщо встановлення наявності заявленого недоліку товару і з`ясування питання його усунення відбувається не одномоментно, а потребує певного часу, продавець за заявою споживача має надати споживачеві товар аналогічної марки. Оскільки обов`язок гарантійного обслуговування (ремонту) покладається на продавця (або уповноважене ним чи виробником сервісне підприємство), позбавлення споживача вищевказаної гарантії буде суперечити меті Закону України «Про захист прав споживачів». Водночас, судом першої інстанції установлено, що позивач, виявивши під час гарантійного терміну несправність навушників, обмежився дистанційним листуванням з відповідачем, при цьому, не пред`явив товар ні до авторизованого сервісного центру виробника, ні безпосередньо до магазину відповідача, а відтак, право на отримання товару з обмінного фонду у позивача не виникло.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також не врахування правових висновків Верховного Суду при його ухваленні.
При цьому, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині його оскарження та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 16 липня 2018 року між ОСОБА_1 (покупцем) та ТОВ «Розетка.УА» (продавцем) було укладено договір купівлі-продажу непродовольчого товару - мобільного телефону (смартфону) марки AsusZenfone, серійний номер НОМЕР_1 , у комплекті з навушниками загальною вартістю 9998 грн., що підтверджується наданою позивачем видатковою накладною № СФ-00458264 ( а.с. 9 ) та не заперечується відповідачем.
Також, судом першої інстанції встановлено з пояснень позивача, що під час експлуатації мобільного телефону в межах річного гарантійного строку, а саме у квітні 2019 року, вийшли з ладу навушники, після чого, позивач звернувся до відповідача з проханням прийняти навушники на гарантійне обслуговування. На це відповідач запропонував позивачу звернутися до авторизованого сервісного центру виробника товару роз`яснивши, що на підставі виданого сервісним центром акту магазин зможе обміняти товар або оформити повернення коштів. Також відповідач зауважив, що навушники не можуть бути прийняті на гарантійне обслуговування без надання основного товару.
В подальшому, позивач наполягав на наданні йому на період діагностики товару, аналогічного справного товару з усіма комплектуючими з обмінного фонду, на що представники відповідача роз`яснювали, що товар з обмінного фонду може бути наданий лише у разі прийняття товару на гарантійний ремонт, при цьому, пропонували звернутися до авторизованого сервісного центру виробника або надати товар безпосередньо до магазину вказуючи, що в останньому випадку процес установлення причин неполадки буде тривати довше.
Вищенаведені обставини підтверджуються наданими позивачем скрін-шотами електронних листів та дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні аудіозаписами його телефонних розмов з працівниками відповідача.
14.05.2019 позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про надання йому мобільного телефону AsusZenfone з обмінного фонду (а.с. 20).
Листом від 11.06.2019 відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви пославшись на те, що позивачем не було надано товар ні до сервісних центрів, ні до продавця, а тому у нього не виник обов`язок виконувати облік товару, прийняття, виконання ремонту, контролю строку, перевірки підстав гарантійності, складення квитанції за формою № 7-гарант тощо ( а.с. 22 ).
14 червня 2019 року позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою замінити товар AsusZenfone на новий, виплатити 1% від вартості товару за кожний день затримки у видачі товару з обмінного фонду та відшкодувати моральні збитки ( а.с. 23, 24 ).
Листом від 17 липня 2019 року відповідач повідомив позивача про залишення його претензії без задоволення з підстав ненадання товару на сервісне обслуговування (діагностику), тобто не встановлення наявності у товарі недоліку ( а.с. 41-44 ).
Отже, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з приводу втрати якості продукції, що мало б своїм наслідком організацію проведення гарантійного обслуговування та експертизи.
Орім того, встановлено, що матеріали справи не містять доказів щодо наявності у товарі - мобільний телефон марки AsusZenfone з усіма комплектуючими, недоліків або істотних недоліків, які виникли з вини виробника (продавця, виконавця).
Посилання на наявність істотного недоліку в товарі, виходячи з чого позивач звернувся до суду із вказаним позовом, ґрунтуються тільки на його поясненнях та на його власних тлумаченнях норм законодавства і є недоведеними.
При вирішенні зазначеного спору між сторонами суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне правове обґрунтування свого рішення.  
Правовою підставою заявлених позивачем вимог є зокрема положення статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», якою врегульовані правовідносини, що виникають між споживачем та виробником товару (продавцем, виконавцем) у разі придбання споживачем товару неналежної якості.
Цією нормою встановлено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торговельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору. Функції представників підприємств-виробників виконують їх представництва та філії, створені виробниками для цієї мети, або підприємства, які задовольняють зазначені вимоги на підставі договору з виробником.
Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.
За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін.
У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Якщо задовольнити вимогу споживача про заміну товару в установлений строк неможливо, споживач вправі на свій вибір пред`явити продавцю, виробнику (підприємству, що виконує їх функції) інші вимоги, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої цієї статті.
При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.
На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України.
За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.
Аналогічні альтернативні права покупця у разі продажу йому товару неналежної якості встановлюють також статті 708, 709 Цивільного кодексу України.
Відносини між споживачами, які придбавають технічно складні побутові товари для власних побутових потреб, та їх виробниками, продавцями і виконавцями робіт з гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни товарів також визначає Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 506 (далі - Порядок).
Пунктом 30 Порядку передбачено, що під час приймання товару на гарантійний ремонт виконавець у присутності споживача перевіряє споживчі властивості товару, його комплектність, зовнішній вигляд, заводський номер, дату виготовлення, наявність пломб виробника або виконавця (за дорученням виробника) та гарантійних талонів і встановлює наявність заявленого недоліку. Товару надається номер, під яким він береться на гарантійний облік.
Після прийняття товару на гарантійний ремонт виконавець видає споживачеві квитанцію за формою N 7-гарант, в якій зазначаються усі недоліки та термін виконання ремонту (пункт 31 Порядку).
Пункт 32 Порядку визначає, що у разі коли товар складається із самостійних блоків, на гарантійний ремонт може бути прийнятий лише той блок товару або окремі частини його комплекту, в яких виявлено недоліки. У такому разі частина виробу приймається з експлуатаційними документами на основний виріб.
У квитанції, наданій споживачеві, зазначається найменування, заводський номер та ціна аналогічного товару, що видається споживачеві на час гарантійного ремонту з обмінного фонду.
На прийнятий товар оформлюється технічно-облікова картка, до якої вносяться дані про технічний стан товару і причини виходу його з ладу. Дані про товар також вносяться до журналу обліку гарантійного ремонту (обслуговування) технічно складних побутових товарів (пункт 33 Порядку).
Відповідно до пунктів 34, 35 Порядку гарантійний ремонт товару проводиться згідно з переліком обов`язкових робіт, визначених виробником в експлуатаційному документі.
Відремонтований товар повинен відповідати вимогам нормативного та експлуатаційного документів.
Закінченням терміну гарантійного ремонту вважається дата одержання споживачем товару з ремонту, про що вноситься відмітка до гарантійного талона.
До гарантійного талона вноситься відмітка про продовження гарантійного терміну експлуатації, яка засвідчується підписом відповідальної особи виконавця.
Гарантійний термін експлуатації нового комплектуючого виробу, складових частин обчислюється від дня видачі споживачеві товару після ремонту.
Аналіз змісту вищенаведених положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що обов`язок продавця/виробника надати споживачеві товар аналогічної марки виникає лише після прийняття товару на гарантійний ремонт.
Поняття діагностики товару Порядок не визначає, однак зміст пункту 30 цього нормативно-правового акту свідчить про те, що під діагностикою слід розуміти встановлення наявності заявленого недоліку та можливості/або неможливості його усунення шляхом ремонту.
Згідно з нормою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» підставою для розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми або заміни товару на аналогічний є наявність у товарі істотних недоліків.
Пункт 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Конституційний Суд України у п.3.2 рішення від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору.
Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Відповідно до абз.2 ч.4 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.
Тобто, відповідно до цієї статті, обов`язок організації проведення експертизи продукції покладено на продавця. Проте вказані дії продавцем мають бути вчинені за згодою покупця та при його зверненні з приводу втрати якості продукції. Саме на споживача покладається обов`язок довести, що протягом гарантійного строку виявлено недолік товару, а тягар встановлення причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.
Враховуючи наведене, суд другої інстанції прийшов до переконання про дотримання місцевим судом вимог зазначених норм матеріального та процесуального права при розгляді заявлених позовних вимог та законність і обґрунтованість ухваленого ним рішення.
Апелянтом не доведено факт, того, що до закінчення гарантійного строку навушники взагалі перестали працювати, що може свідчити про наявність істотного недоліку, із заявою про проведення передбаченої п. 13 Порядку експертизи товару апелянт до відповідача не звертався, отже, не доведено, що права позивача, як споживача, порушені відповідачем, у зв`язку з чим, позивач не має права на отримання неустойки та відшкодування моральної шкоди.
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про приєднання до матеріалів справи та дослідження у якості доказу Акт виконаних робіт № 3296185/310720 від 31 липня 2020 року ( а.с. 102 ).
Стосовно заявленого клопотання суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.  
Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що до закінчення гарантійного строку, у квітні 2019 року навушники перестали працювати, що може свідчити про наявність істотного недоліку. У якості доказу, останній просить залучити до справи Акт виконаних робіт № 3296185/310720 від 31 липня 2020 року, отриманий в ході розгляду цієї справи, вже після закінчення гарантійного строку, відповідно до якого,навушники взагалі не підлягають ремонту. При цьому, на переконання суду апеляційної інстанції, цей доказ подано з порушенням порядку та строків, передбачених ЦПК України, а також, встановлені цим актом обставини не доводять, що виявлений у навушниках недолік виник до закінчення гарантійного строку, а тому,в задоволенні вищевказаного клопотання апелянту слід відмовити. 
Таким чином, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 4, 7, 8, 12 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 27, 30, 32 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 № 506, з точки зору суду другої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді другої інстанції. 
Інші доводи апеляції, зокрема, про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки численним порушенням відповідача щодо гарантійного обслуговування, що унеможливили виконання позивачем обов`язку здати товар до сервісного центру чи безпосередньо до магазину відповідача, про те, що з боку відповідача мало місце неналежне обслуговування, введення в оману позивача щодо порядку проведення гарантійного ремонту та порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів», що полягало у вимозі здати телефон на діагностику (перед гарантійним ремонтом), з точки зору суду другої інстанції, правового значення для правильного вирішення заявлених апеляційних вимог не мають, а тому - не спростовують законність та обґрунтованість рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року.
Відтак, викладені у апеляції доводи, суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України. 
Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                             П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання  ОСОБА_1  про приєднання до матеріалів справи та дослідження у якості доказу Акт виконаних робіт № 3296185/310720 від 31 липня 2020 року відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
Повний тест  постанови складений 26.11.2021 року.
 
Головуючий:                                                  Є.М. Суханова
 
Судді:                                                               Л.П. Сушко
 
                                                                          В.І. Олійник