ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9258/21 Справа № 185/5648/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,
при секретарі - Усик А.Д., 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу Павлоградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, Богданівської сільської об*єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну частку (пай) , -    
В С Т А Н О В И В:
       У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, Богданівської сільської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну частку (пай). 
       Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) у розмірі 3,45 умовних кадастрових одиниць із земель, переданих у колективну власність для сільськогосподарського використання колишньому Акціонерному товариству ім.. Ілліча Павлоградського району Дніпропетровської області згідно державного акту на право колективної власності на землю, розташовану на території Богданівської сільської територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області.
       В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до рішення сесії Богуславської сільської Ради народних депутатів від 25.01.1995 року №3/ХХ1 Акціонерному товариству ім. Ілліча Павлоградського району Дніпропетровської області передано землю площею 5263,5 гектарів у колективну власність для сільськогосподарського використання, що підтверджено Державним актом на право колективної власності на землю серії ДП.
       25.02.2020 року позивач звернулася до відділу Держгеокадастру з заявою про надання довідки про наявність її прізвища у списках, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю по КСП ім.Ілліча Павлоградського району Дніпропетровської області та про розмір, вартість земельної частки (паю).
       З відповіді на своє звернення позивач дізналася, що у списку працюючих членів акціонерного товариства ім. Ілліча Павлоградського району Дніпропетровської області значиться прізвище ОСОБА_1 під порядковим номером 364. Список працюючих членів акціонерного товариства затверджений рішенням загальних зборів, протокол №17 від 28.01.95року. Розмір земельної частки (паю) по колишньому акціонерному товариству ім. Ілліча Павлоградського району Дніпропетровської області складає 3,45 умовних кадастрових гектарів. Станом на 01.01.2020 року вартість земельної частки (паю) по колишньому акціонерному товариству ім. Ілліча складає 114 865,76 грн.
       Позивач сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримувала, тому звернулася до Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. Враховуючи те, що земельні ділянки колективної власності АТ ім.Ілліча не належать до комунальних земель Богданівської сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області та позивачем не надано документів, що посвідчують її право на земельну частку (пай) з земель колишньої колективної власності АТ ім.Ілліча, ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в розмірі земельної частки (паю) 3,45 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель колишньої земельної власності АТ ім.Ілліча на території Богданівської сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області.
       Оскільки прізвище позивача є у списку працюючих членів акціонерного товариства імені Ілліча Павлоградського району Дніпропетровської області, який додається до Державного акта на право колективної власності на землю АТ ім. Ілліча Павлоградського району Дніпропетровської області, але право на земельний пай не посвідчено відповідним сертифікатом і на даний час отримання цього сертифікату неможливо, позивач звернулася за захистом свого права.
        Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) у розмірі 3,45 умовних кадастрових одиниць із земель, переданих у колективну власність для сільськогосподарського використання колишньому Акціонерному товариству імені Ілліча Павлоградського району Дніпропетровської області згідно Державного акту на право колективної власності на землю, серії ДП, який зареєстрований 19 грудня 1996 року за №15, розташовану на території Богданівської сільської територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області. 
       Не погодившись з таким рішенням суду, Павлоградська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення суду.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
               Судом встановлено, що рішенням сесії Богуславської сільської Ради народних депутатів від 25.01.1995 року №3/ХХ1, акціонерному товариству ім. Ілліча Павлоградського району Дніпропетровської області передано землю площею 5263,5 гектарів у колективну власність для сільськогосподарського використання, що підтверджено Державним актом на право колективної власності на землю серії ДП (а.с.11-16).
Згідно зі списком працюючих членів АТ імені Ілліча Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 значиться під порядковим номером 364 (а.с.17-18).
Список працюючих членів акціонерного товариства затверджений рішенням загальних зборів, протокол №17 від 28.01.95року. 
Розмір земельної частки (паю) по колишньому акціонерному товариству ім. Ілліча Павлоградського району Дніпропетровської області складає 3,45 умовних кадастрових гектарів. Станом на 01.01.2020 року вартість земельної частки (паю) по колишньому акціонерному товариству ім. Ілліча складає 114865,76 грн.(а.с.9).
Відповідно до відповіді відділу у Павлоградському районі міського управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м.Павлоград Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області позивач не отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с.10).
З метою отримання земельної ділянки позивач звернулася до Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та отримала відповідь, що відповідно до протоколу №58 від 02.07.2020 року засідання постійної комісії з питань агропромислового комплексу, землекористування, екології Богданівської сільської Ради, враховуючи те, що земельні ділянки колективної власності АТ ім. Ілліча ОСОБА_1 не належить до комунальних земель Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та вона не надала документи, що посвідчують про право позивача на земельну частку (пай) з земель колишньої колективної власності АТ ім. Ілліча, слід відмовити у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в розмірі земельної частки (паю) 3,45 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель колишньої земельної власності АТ ім.Ілліча на території Богданівської сільської Ради Павлоградського району Дніпропетровської області (а.с.21-22).
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на пай та доведеності і обгрунтованості її позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в  натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що  посвідчує право на  земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Відповідно до пункту 1 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995 року (далі - Указу Президента № 720/95) паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
У пункті 2 Указу Президента № 720/95 зазначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і  залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року право власності на  землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.
У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року зазначено, що державний акт  на  право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і  у  колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.
Таким чином, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на  землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та  включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що  додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
       Матеріалами справи встановлено, що рішенням сесії Богуславської сільської Ради народних депутатів від 25.01.1995 року №3/ХХ1, акціонерному товариству ім. Ілліча Павлоградського району Дніпропетровської області передано землю площею 5263,5 гектарів у колективну власність для сільськогосподарського використання, що підтверджено Державним актом на право колективної власності на землю серії ДП (а.с.11-16).
25.02.2020 року позивач звернулася до відділу Держгеокадастру у Дніпропетровській області і дізналася про наявність права на земельну частку (пай) і що вона значиться у списку працюючих членів АТ імені Ілліча під №364 (а.с.9).
Список працюючих членів акціонерного товариства затверджений рішенням загальних зборів, протокол №17 від 28.01.95року. 
Відповідно до відповіді відділу у Павлоградському районі міського управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м.Павлоград Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області позивач не отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с.10).
Наведені обставини свідчать про наявність у позивача права на пай.
Тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є правильним.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 на момент визнання за ЗАТ «Агрофірма ім..Ілліча» права колективної власності на землю не була членом зазначеного товариства спростовуються положеннями пункту 2 Указу Президента № 720/95, у якому  зазначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і  залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до  01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.
Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Статтею 76 ЦК Української РСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Згідно зі статтею 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до  пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову,  необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що  розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).
Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.
Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що  об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у  матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із  суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.
Таким чином, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року в справі № 181/257/19.
За викладених обставин обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за нею права на земельну частку (пай), оскільки таке її право в даному випадку не обмежується позовною давністю. 
Крім того, безпідставними, на думку колегії суддів, є доводи апеляційної скарги про те, що не витребувані земельні ділянки (паї) на території колишнього ЗАТ «Агрофірма ім.Ілліча» відсутні, оскільки зазначені обставини не спростовують у позивача права на пай.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Павлоградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області залишити без задоволення.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               І.Ю. Ткаченко

                                                                               М.М. Пищида