Справа № 127/1032/21
Провадження № 22-ц/801/1930/2021
Категорія: 83
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року	Справа № 127/1032/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів Берегового О. Ю., Денишенко Т. О.,
за участі секретаря судового засідання Очеретної М. Ю., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про звільнення майна з-під арешту, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Бессараб Н. М. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 09 липня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

21 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог Вінницького районного ВДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про звільнення майна з-під арешту. /а. с. 2-4/.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 жовтня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №МL-800/142/2006.
З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №РМL-800/142/2006, відповідно до умов якого відповідачем в іпотеку було передано житлову квартиру загальною площею 123,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
26 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ПАТ «ОТП Банк», був укладений договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого було передано всі права первісного кредитора за договором іпотеки в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності договору.
11 вересня 2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» був укладений договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було передано ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» всі права первісного кредитора за договором іпотеки.
В подальшому між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» був укладений договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» передала ОСОБА_1 всі права первісного кредитора за вище зазначеним договором іпотеки.
Порядок позасудового врегулювання та визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений пунктом 6.4 іпотечного договору від 26 жовтня 2006 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право самостійно обрати шляхи позасудового врегулювання, зокрема, іпотекодержателю належить право від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому чинним законодавством України.
Проте отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки позивач не має можливості у зв`язку з тим, що постановами державних виконавців накладено арешт на належне ОСОБА_2 майно, в тому числі і на передану в іпотеку квартиру: про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48311685 виданої 21 грудня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області; про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №32593014 виданої 28 серпня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницької області; ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 15 року у справі № 127/12287/15-ц з метою забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позивач як іпотекодержатель, право якого зареєстроване в установленому законом порядку, має право на звернення з позовом про звільнення майна з-під арешту, оскільки такими діями порушуються права позивача.
Виходячи з наведеного, позивач просила звільнити з-під арешту житлову квартиру загальною площею 123,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_2 накладеного:
- постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 48311685 виданої 21 грудня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області;
- постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 32593014 виданої 28 серпня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницької області;
- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2015 року у справі №127/12287/15-ц з метою забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Звільнено з-під арешту квартиру загальною площею 123,6 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: 32593014, виданої 28 серпня 2014 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, номер запису про обтяження: 6829213 (спеціальний розділ).
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог,  ОСОБА_1  подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 є правонаступником усіх прав і зобов`язань АКБ «Райффайзенбанк Україна» за кредитним договором № ML-800/142/2006 та договором іпотеки № PML-800/142/2006, укладеними 26 жовтня 2006 року із ОСОБА_2 .. На майно іпотекодержателем якого є позивач накладено арешти в ході виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_2 , зокрема : постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 48311685 виданої 21 грудня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області; ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2015 року у справі №127/12287/15-ц з метою забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Наявність зазначених арештів на іпотечне майно порушує законні права позивачки на забезпечення виконання умов кредитного договору № ML-800/142/2006 від 26 жовтня 2006 року, позбавляє можливості реалізувати набуте за договором іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку майна в установленому законом порядку.
Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 137/2080/18-2, від 30 червня 2021 року у справі № 337/800/19 зазначив, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно навіть у випадку відсутності реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги.
У відзиві на апеляційну скаргу, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Юрченко Т. П. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Попеско О. П. не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.
Відповідач ОСОБА_3 вважається повідомленим належним чином на підставі п.11ст. 128 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Рішення суду першої інстанції в частині задоволеної позовної вимоги в апеляційному порядку не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України не переглядається.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції, в частині, що переглядається не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
26 жовтня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №МL-800/142/2006, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 195000 доларів США, строк повернення кредиту до 26 жовтня 2021 року /а. с. 6-12/.
26 жовтня 2006 року з метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №РМL-800/142/2006, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В. І. та зареєстрований в реєстрі за № 4384. Відповідно умов договору іпотеки відповідачем ОСОБА_2 в іпотеку було передано житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 13-16/.
24 квітня 2009 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін №1 до договору іпотеки №РМL-800/142/2006 від 26 жовтня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 795 /а. с. 17/.
На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебувало виконавче провадження № 32593014 з виконання виконавчого напису № 630 посвідченого 06 квітня 2012 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Вімерт В.І. про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 123,6 кв.м., житлова площа 52,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_2 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного майна, необхідно задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 в розмірі 1686020,60 грн. 
28 серпня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В рамках даного виконавчого провадження 28 серпня 2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року).
11 вересня 2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» був укладений договір факторингу, відповідно до якого клієнт володіє, використовує та розпоряджається правом грошової вимоги до третіх осіб - боржника, поручителя, пов`язаного з наданим кредитом у відповідності до укладеного кредитного договору №МL-800/142/2006 від 26 жовтня 2006 року, забезпеченого договором поруки №SR-800/266/2006 від 26 жовтня 2006 року, погашення заборгованості боржником та/або поручителем за якими не відбулось в строк з тих чи інших причин, де боржником є ОСОБА_2 , поручителем ОСОБА_5 /а. с. 18-21/.
11 вересня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги (цесія), відповідно до умов якого цедент передає (відступає) цесіонарію, а цесіонарій набуває належні цедентові права вимоги за кредитним договором №ML-800/142/2006 від 26 жовтня 2006 року, що укладені між АКБ «Райффазенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , забезпеченого договором поруки № SR-800/266/2006 від 26 жовтня 2006 року, що укладений між АКБ «Райффазенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 . Право грошової вимоги за кредитним договором було відступлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 26 листопада 2010 року, з ПАТ «ОТП Банк», що в подальшому було відступлене цеденту на підставі договору факторингу від 11 вересня 2020 року, укладеному між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» /а. с. 22-23/.
11 вересня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги за Договором іпотеки №PML-800/142/2006, посвідченого 26 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. за реєстровим № 4384, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» відступило ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором №ML-800/142/2006 від 26 жовтня 2006 року, який був укладений між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , виконання зобов`язань за яким забезпечено іпотекою - згідно договору іпотеки №PML-800/142/2006, посвідченим 26 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. за реєстровим №4384, укладений банком з іпотекодавцем, іпотекодержателем за яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був іпотекодержателем на підставі Договору про відступлення права вимоги, укладеного 26.11.2010 року, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і банком, посвідченого 26 листопада 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., та зареєстрованого в реєстрі за №9200, а також посвідченого 11 вересня 2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.M., та зареєстрованого в реєстрі за № 2061 та переходом нового кредитора права вимоги за кредитним договором, сторони домовились про наступне: первісний кредитор передає та відступає новому кредитору всю сукупність прав, належних первісному кредитору за договором іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, право звернення стягнення на предмет обтяження іпотекою та отримання задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета іпотеки. За цим договором новому кредитору переходять всі права первісного кредитора як сторони за договором іпотеки в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором та відповідно до норм чинного законодавства. Предметом іпотеки згідно договору іпотеки є нерухоме майно: житлова квартира загальною площею 123,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 24-25/.
Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що по цивільній справі №127/12287/15-ц рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 09 жовтня 2012 року в розмірі 526 000 грн. та судовий збір в розмірі 3897,60 грн. Крім того, ухвалою Вінницького міського суду від 25 червня 2015 року по вказаній вище справі №127/12287/15-ц було накладено арешт на квартиру під номером АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ). 
ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2015 року по цивільній справі №127/12287/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 09 жовтня 2012 року в розмірі 526 000 грн. та судового збору в розмірі 3897,60 грн. боржником ОСОБА_2 виконане повністю і підстави для забезпечення позову ОСОБА_3 за ухвалою Вінницького міського суду від 25 червня 2015 року по вказаній вище справі № 127/12287/15-ц відпали.
Висновок суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Статтями 575, 577 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.  
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Виходячи з системного тлумачення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1 Закону України «Про іпотеку» і роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в абзаці шостому пункту 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
Накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
У разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки / постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 337/800/19, провадження № 61-4592св20/.
Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 є іпотекодержателем спірної квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , проте постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 48311685 виданої 21 грудня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2015 року у справі №127/12287/15-ц з метою забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, накладено арешт на зазначену вище квартиру, при цьому право іпотеки виникло до накладення арешту постановою державного виконавця та ухвалою суду, тому наявні правові підстави для зняття арешту із нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
Висновок суду першої інстанції про неможливість зняття арешту до повного виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_3 є помилковим, оскільки суд не звернув уваги, що іпотека на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 виникла 26 жовтня 2006 року, а оспорювані арешти були накладені 25 червня 2015 року та 21 грудня 2015 року. 
Накладення арешту на квартиру, що є предметом іпотеки, порушує права позивача як іпотекодержателя. /наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17 та від 19 листопада 2019 року у справі № 137/2080/18-ц (провадження № 61-13492св19), а також у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16 (провадження № 61-16095св18) та  від 23 жовтня 2019 року у справі № 520/7842/16 (провадження № 61-20640св18)/.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що арешт, накладений на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 48311685 виданої 21 грудня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2015 року у справі №127/12287/15-ц з метою забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, не порушує право ОСОБА_1 , як іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції не врахував, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. 
Відповідно до пункту 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог про звільнення майна з-під арешту накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 48311685 виданої 21 грудня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2015 року у справі №127/12287/15-ц з метою забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргy  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 липня 2021 року у даній справі в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове.
Звільнити з-під арешту житлову квартиру загальною площею 123,6 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_2 накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 48311685 виданої 21 грудня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2015 року у справі № 127/12287/15-ц з метою забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: О. Ю. Береговий

Т. О. Денишенко 

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року.