УХВАЛА

29 вересня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/2933/13 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Вронська Г.О. - головуюча, Бакуліна С.В., Баранець О.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного підприємства "Ратмир-Соло"

на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді Мудрий С.М.
від 28.07.2014
та постанову Північного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Мальченко А.О., Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.
від 31.08.2021

за позовом Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк"
до 1. Приватного підприємства "Ратмир-Соло", 2. Приватного підприємства "Раном"
про звернення стягнення на предмет іпотеки (1531307,00 доларів США, що еквівалентно 12200277 грн 12 коп.),

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2021 року Приватне підприємство "Ратмир-Соло" (далі - Скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2014 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд встановив, що вона не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1,4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Підставою касаційного оскарження судових рішень Скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України. Скаржник вважає, що суд порушив пункт 2 статті 83 ГПК України (у редакції станом на 08 травня 2014 року), статтю 129 Конституції України та вийшов за межі заявлених позовних вимог й не урахували постанову Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №924/831/17; суд неправильно застосував статті 1048 та 1054 ЦК України та не урахував постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 23.05.2018 у справі №910/1238/17; суд порушив статті 79, 86 ГПК України та не урахував постанову Верховного Суду від 21.05.2019 у справі 3916/2889/13; суд неправильно застосував частину 3 статті 5 Закону України "Про іпотеку" та не врахував постанову Верховного Суду України від 20.04.2011 у справі №6-61027св10; суди не врахували постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №523/10225/15-ц від 17.04.2018 у справі №200/11343/14-ц, постанови Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №544/525/15-ц та від 11.02.2015 у справі №6-246цс14, постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі 922/1467/19, постанову Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №663/2070/15-ц щодо строків позовної давності.

Також Скаржник зазначає, що суд всупереч позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц, від 03.07.2019 у справі №1519/2-3165/11 та від 10.04.2019 у справі №461/10610/13-ц стягнув відсотки, проте, не зазначає яку норму права суд неправильно застосував.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).

У цьому випадку необхідно чітко зазначити норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, зазначити сам висновок і в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

Наступною підставою касаційного оскарження судових рішень Скаржник визначив пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно зробив висновок (з посилання на постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16 та від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц) про те, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. При цьому, Скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Якщо підставою для відкриття касаційного провадження Скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати в чому полягає непогодження із ним.

Проте Скаржник наведеного не зазначив. 

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, при зверненні з касаційною скаргою судовий збір підлягав оплаті у сумі 137640,00 грн, а саме 68820,00 грн * 200 %, де 68820,00 грн - розмір судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Однак Скаржник до касаційної скарги не додав доказів сплати судового збору. Натомість Скаржник просить у касаційній скарзі відстрочити сплату судового збору до розгляду Судом касаційної скарги у зв`язку з скрутним фінансовим станом.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З огляду на відсутність умов, визначених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", Суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання Скаржника про відстрочення сплати судового збору. 

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Приватного підприємства "Ратмир-Соло" без руху для усунення недоліків касаційної скарги. Скаржнику необхідно виконати вимоги зазначеної ухвали щодо підстав касаційного оскарження судових рішень та подати Суду докази сплати судового збору у сумі 137640,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному підприємству "Ратмир-Соло" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.
2. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Ратмир-Соло" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2014 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 у справі №910/2933/13 залишити без руху.
3. Надати Скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.
4. У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто Скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча                                                                                           Г. Вронська

Судді                                                                                                       С. Бакуліна

                                                                                                                 О. Баранець