У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
28 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 372/2342/21
провадження № 61-16426ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                        Мартєва С. Ю.,  
 
розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області                       від 07 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду                            від 15 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, визнання недійсними договорів дарування та скасування рішень про державну реєстрацію нерухомого майна,
 
В с т а н о в и в:
У  червні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6 300 000 доларів США за договором позики, що у гривневому еквіваленті станом на 01 червня                       2021 року становить 195 483 307,27 грн та визнати недійсними договори дарування, укладені між ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_1 , 21 грудня     2016 року, 10 березня 2017 року, 21 березня 2017 року і скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 липня                 2021 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено.
Накладено арешт та заборону державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з державною реєстрацією заборони у вказаному реєстрі на наступне нерухоме майно:
-          житловий будинок загальною площею 1111,1 кв. м. за адресою:                   АДРЕСА_1  (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 992415632231);
-          земельну ділянку, кадастровий номер 3223155400:03:024:0071, площа (га): 0,6021, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1  (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 997205032231);
-          земельну ділянку, кадастровий номер 3223155400:03:024:0072, площа (га): 0.1502, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою:               АДРЕСА_1  (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 997244232231);
-          житловий будинок загальною площею 50,4 кв. м., за адресою:                      АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 715396980000);
-          земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:82:143:0001, площа (га): 0,0809, для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1081510980000);
-          житловий будинок житловою площею 42,6 кв. м., за адресою:                       АДРЕСА_3 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1193455380000);
-          земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:82:143:0034, площа (га): 0.0537, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_3 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1193343880000);
-          житловий будинок житловою площею 31,4 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1193471180000);
-          земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:82:143:0035, площа (га): 0,0359, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Адреса місцезнаходження об`єкта нерухомого майна: АДРЕСА_3 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1193281980000);
-          1/2 частки нежитлових приміщень (в літ. А), загальною площею                 318,9 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкта нерухомого майна:                    АДРЕСА_4 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1186476580000);
-          1/2 частки нежитлових приміщень (в літ. А) загальною площею                   642,6 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкта нерухомого майна:                     АДРЕСА_4 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1186484580000);
-          1/2 частки від 18/100 часток нежитлових приміщень (в літ. А) загальною площею 856,12 кв. м. за адресою: АДРЕСА_5 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1195300280000);
-          1/2 частки нежитлової будівлі загальною площею 803,4 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкта нерухомого майна: АДРЕСА_6 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1186495580000);
-          машиномісце № НОМЕР_1 загальною площею 15,8 кв. м., за адресою:                        АДРЕСА_7 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1202137480000);
-          машиномісце № НОМЕР_2 загальною площею 15,7 кв. м., за адресою:                        АДРЕСА_7 , (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1202106680000);
-          квартиру загальною площею 422,7 кв. м., за адресою:                                        АДРЕСА_8 , (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1081483380000).
Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року апеляційні скарги  ОСОБА_1  та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області               від 07 липня 2021 року - без змін.
08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 та 20 жовтня 2021 року ОСОБА_2 надіслали засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційні скарги на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року.
 
У касаційних скаргах заявники просять суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 рокуі ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
Касаційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Вважають, що ухвала першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову є безпідставною, оскільки до вказаної заяви не додано доказів та не зазначено належного обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в цій справі. Крім того, заявники зазначають, що в порушення частини першої статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову була подана до відкриття провадження у справі. Тому, постановлення оскаржуваної ухвали позбавляє ОСОБА_1 безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Також посилаються на те, що твердження апеляційного суду суперечать висновкам щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі                                 № 183/5864/17-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 від 21 жовтня 2020 року у справі № 494/1124/19.
 
Дослідивши касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;                        2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;                                 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Апеляційним судом встановлено та з матеріалів справи випливає, що між сторонами існує спір, предметом якого є вимога про захист порушених прав і законних інтересів позивача внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_2 грошового зобов`язання за договором позики від 07 жовтня 2016 року та визнання недійсними договорів дарування об`єктів нерухомого майна.
Отже, предметом позову, з яким звернувся ОСОБА_3 , є матеріально-правова вимога до відповідача, що кореспондується зі способами захисту порушеного права. Предмет позову має правовий характер і випливає з певних матеріально-правових відносин.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 отримав у власність на підставі укладених з ОСОБА_2 договорів дарування нерухоме майно, а саме:
-          житлові будинки: загальною площею 1111,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 ; загальною площею 50,4 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 ; житловою площею 42,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 ; житловою площею 31,4 кв. м., за адресою: АДРЕСА_3 ;
-          земельні ділянки, кадастровий номер 3223155400:03:024:0071, площа (га): 0,6021, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер 3223155400:03:024:0072, площа (га): 0.1502, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою:                                         АДРЕСА_1 , кадастровий номер 8000000000:82:143:0001, площа (га): 0,0809, для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий номер 8000000000:82:143:0034, площа (га): 0.0537, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер 8000000000:82:143:0035, площа (га): 0,0359, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса місцезнаходження об`єкта нерухомого майна: АДРЕСА_3 ;
-          1/2 частку нежитлових приміщень (в літ. А), загальною площею                  318,9 кв. м., адреса місцезнаходження об`єкта нерухомого майна: АДРЕСА_4 ; 1/2 частки нежилих приміщень (в літ. А) загальною площею 642,6 кв. м., адреса місцезнаходження об'єктанерухомого майна: п АДРЕСА_4 , частку                 від 18/100 часток нежилих приміщень (в літ. А) загальною площею 856,12 кв. м. за адресою: АДРЕСА_9 частку нежилої будівлі, загальною площею 803,4 кв. м., адреса місцезнаходження об`єкта нерухомого майна: АДРЕСА_6 ;
-          машиномісця № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2  за адресою: АДРЕСА_7 ;
-          квартиру загальною площею 422,7 кв. м. за адресою:                                     АДРЕСА_7 .
Також, апеляційним судом встановлено та не заперечується ОСОБА_1 , що він виявив намір відчужити один з набутих у власність об`єктів нерухомого майна, а саме свою частку у спільному майні - нежилих приміщеннях (в літ. А) загальною площею 856,12 кв. м. за адресою: АДРЕСА_5 .
Тому, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що оскільки предметом позову, окрім стягнення значної суми коштів, є визнання недійсними укладених між відповідачами договорів дарування об`єктів нерухомого майна, які позивач вважає фраудаторними, забезпечення позову в обраний позивачем спосіб гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд виходив із наявності спору між сторонами, предмету позову, який має правовий характер і випливає з певних матеріально-правових відносин, та ціни позову, а також дійшов правильного висновку, що обґрунтованими є вимоги позивача щодо накладення арешту на нерухоме майно відповідача. Суд також вказав, що заявником обрано правильний та допустимий спосіб забезпечення позову, який забезпечить збалансованість інтересів сторін, та який є співмірним із заявленими позовними вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що: умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, прийшов до правильного висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та ускладнити виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки відчуження спірного нерухомого майна дійсно може призвести до ускладнення або ж взагалі неможливості виконання рішення суду (у разі задоволення позову).
Вжиті місцевим судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.
 
ОСОБА_1 лише тимчасово позбавлено можливості відчуження спірного нерухомого майна, при цьому він не обмежений в реалізації своїх прав як власника на володіння і користування цим майном.
 
Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 18 жовтня               2018 року у справі № 183/5864/17-ц, є необґрунтованими, оскільки у наведеному заявниками рішенні суду касаційної інстанції та оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій установлено різні фактичні обставини у справах. 
 
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі не суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 494/1124/19 та              12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, які наводить ОСОБА_1 , а навпаки узгоджуються з ними.
 
Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.
 
Доводи касаційних скарг про те, що станом на дату постановлення ухвали судом першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, тобто на 07 липня 2021 року не було відкрито провадження у справі, не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій, оскільки згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
 
Отже, зазначені аргументи Верховний Суд вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявників, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами в оскаржуваних рішеннях.
 
У зв`язку із вищезазначеним Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали Обухівського районного суду Київської області                       від 07 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду                      від 15 вересня 2021 року.
 
Із змісту касаційних скарг випливає, що вони є необґрунтованими, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року.
 
Відповідно до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частинами четвертою - шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами             ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, визнання недійсними договорів дарування та скасування рішень про державну реєстрацію нерухомого майна.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

                                                                                                                        С. Ю. Мартєв