Постанова 
Іменем України
 
02 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 686/29216/20
провадження № 61-6918св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - держава Україна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до держави Україна про відшкодування моральної шкоди
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 лютого 2021 року у складі судді Мазурок О. В.та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 квітня          2021 року у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з держави Україна на свою користь 15 000 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення Верховного Суду України та Верховного Суду у справі № 2270/14181/11 у формі активної незаконної бездіяльності, незаконних дій та рішень і відмовою Хмельницького окружного адміністративного суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати подати звіт про виконання судового рішення в період з 19 до 25 листопада 2020 року включно з врахуванням рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 10 квітня 2018 року № 21071/05 (пункт 49), яке зобов`язує національні суди призначати суми компенсації моральної шкоди не менше ніж 500 євро за курсом Національного банку України на день прийняття рішення.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 посилався на те, що моральна шкода виразилась у моральних стражданнях та переживаннях, які він поніс під час тривалого очікування на виконання рішення суду та повернення його приватної власності - паспортної книжечки; розчарування у системі органів державної влади держави Україна; додаткове психологічне напруження, яке виникло внаслідок правової невизначеності, що викликало у позивача почуття душевного болю. Вказував, що внаслідок невиконання рішення судів порушено його конституційне право як споживача на доброякісну послугу від органів державної влади держави Україна в частині правомірності та добросовісності, право приватної власності на паспортну книжечку, право правомірного очікування на справедливий суд та відшкодування витрат, які були понесені на відновлення порушених прав, право на судовий захист, адже виконання судового рішення             є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 15 лютого                   2021 року в задоволенні позову відмовив.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги                                                          є необґрунтованими та недоведеними, оскільки  ОСОБА_1 не довів того, що відмовою Хмельницького окружного адміністративного суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11 та зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення в період з 19 до 25 листопада           2020 року включно, йому заподіяна моральна шкода. Крім того суд дійшов висновку про те, що Верховний Суд не є належним органом, який наділений повноваженнями представляти державу Україна в спірних правовідносинах.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Хмельницький апеляційний суд постановою від 15 квітня 2021 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 лютого             2021 року залишив без змін.
 
Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому виходив з того, що посилання позивача на те, що моральна шкода вважається вже завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено відсутність його вини у завдані такої шкоди не заслуговують на увагу, оскільки в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а на відповідача - саме наявність чи відсутність вини у заподіянні такої шкоди.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 лютого               2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 квітня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
 
Підставою касаційного оскарження рішення зазначив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду                      від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 та постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, від 25 липня 2018 року у справі                 № 638/6944/16-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18; необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 22 травня 2019 року у справі                                                  № 686/20012/18.
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що встановлення факту невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11 та наявність моральних страждань, встановлених судами у справі № 686/8422/20 мають преюдиційне значення у цій справі, і виключають підстави для надання спірним правовідносинам повторної правової оцінки судом. 
 
У червні 2021 року Верховний Суд подаввідзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилалось на те, що ці судові рішення є законними та обґрунтованими, оскільки позивач не навів жодних фактичних обставин та не надав жодних доказів, які свідчили б про заподіяння йому Верховним Судом моральної шкоди, а також не обґрунтував її розмір.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
15 липня 2021 року справа № 686/29216/20 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2012 року,                    у справі № 2270/14181/11 зобов`язано Хмельницький міський відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки, та відмовлено                в задоволенні позову в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 листопада     2020 року у адміністративній справі № 2270/14181/11 за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області, Управління державного казначейства України у місті Хмельницькому заяву ОСОБА_1 від 20 листопада 2020 року про зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області подати звіт про виконання судового рішення, відповідно до статті 382 КАС України, повернуто заявнику без розгляду.
 
ОСОБА_1 вважаючи, що невиконанням рішення суду у формі активної незаконної бездіяльності, незаконними діями та рішеннями і відмовою Хмельницького окружного адміністративного суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати подати звіт про виконання судового рішення в період з 19 листопада 2020 року до 25 листопада 2020 року йому завдано моральної шкоди, звернувся до суду з позовом. При цьому, відповідачем вказав Державу України в особі представника - Верховного Суду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;            2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                 у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права           в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
 
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
 
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
 
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
 
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду,                  а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
 
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким,  коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як                              з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
 
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати                                                   у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
 
Закріплені у статті 382 КАС України процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
 
Встановивши, що позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між неналежним (на його думку) контролем за виконанням судового рішення та настанням тих негативних наслідків, про які вказує, місцевий суд, з висновком якого погодився                                            і апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. 
 
У зв`язку з цим доводи скарги про те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування йому моральної шкоди, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції Верховного Суду. 
 
Аргументи касаційної скарги про те, що встановлення факту невиконання рішення суду у справі № 2270/14181/11 та наявність моральних страждань, встановлених судами у справі № 686/8422/20 мають преюдиційне значення у цій справі,не свідчать про неправильність висновків судів, якими на підставі оцінених у справі доказів, було зазначено про недоведеність заподіяної шкоди позивачу. 
 
Посилання в касаційній скарзі на те, що висновки апеляційного суду суперечать правовим висновкам Верховного Суду у вказаній категорії справ,                                          є безпідставними, оскільки фактичні обставини справ не є тотожними та ідентичними. Як зазначалося вище, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що у цій справі суди не встановили. Тобто з урахуванням фактичних обставин цієї справи, встановлених судами попередніх інстанцій, немає підстав вважати, що суди ухвалили рішення без урахування висновків щодо застосування норм права в подібних правовідносинах.
 
Однією із підстав касаційного оскарження заявник вказував на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 25 липня           2018 року у справі № 638/6944/16-ц, від 06 лютого 2019 року у справі                                № 199/6713/14-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18.
 
Згідно з висновком ЄСПЛ, викладеним у пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom), в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом Суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі           № 823/2042/16 дійшла висновку про те, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
 
Позивач не навів достатніх, переконливих та вагомих аргументів касаційної скарги у розрізі вмотивованої обґрунтованості наявності підстави касаційного оскарження щодо відступлення від висновку щодо застосування норми права                      у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від якого він просить відступити.
 
У зв`язку з наведеним Верховний Суд вважає, що скаржник за встановлених обставин не довів наявності передумов для відступу від раніше викладеного висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
 
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі, що не належить до компетенції касаційного суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, й підстав для їх скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 лютого 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 квітня 2021 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	Є. В. Коротенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов