ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" вересня 2021 р.                                                                 Справа №921/636/20
М.Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого - судді          МАТУЩАКА О.
суддів:          БОЙКО С.
          БОНК Т.

Учасники у справі в судове засідання не з`явилися.

розглянувши апеляційну скаргу                    Головного управління Державної податкової                                                                      служби у Тернопільській області, м. Тернопіль                                                                        б/н б/д (вх. ЗАГС №01-05/1920/21 від                                                                                    02.06.2021)
на ухвалу                                                  Господарського суду Тернопільської області від                                                                           05.05.2021, повний текст - 17.05.2021 (суддя                                                                        С.О. Хома)
у справі                                                         №921/636/20
за заявою боржника                               ОСОБА_1 , м. Тернопіль
про                                                          неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

Суть спору та фактичні обставини справи.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 16.11.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Сидорака Олексія Олексійовича.
16.11.2020 оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України  оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 16.11.2020 у справі №921/636/20 в частині призначення керуючим реструктуризацією боргів боржника ОСОБА_1 арбітражного керуючого Сидорака О.О. скасовано. В цій частині прийнято нове рішення про призначення керуючим реструктуризацією Шимечка Андрія Ярославовича.
11.12.2020 до суду надійшла заява Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання грошових вимог, в якій просило визнати грошові вимоги на загальну суму 31 901, 27 грн.
23.02.2021 до суду від  ГУ ДПС у Тернопільській області матеріалів справи надійшла заява про уточнення грошових вимог, загальний розмір яких становить 11   788,   43 грн. Грошові вимоги обґрунтовані тим, що боржник має заборгованість по платежах, що обліковуються ГУ  ДПС у Тернопільській області та складається із:
- платежу: єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування в сумі 8 426,09 грн (основний платіж 8 086,09 грн; штрафна санкція 340,00 грн; пеня 0,00 грн);
- податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичним особами за результатами річного декларування в сумі 170,00 грн (штрафна санкція);
- платежу: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 3192,34 грн (основний платіж 1 827,08 грн, пеня 1 365,26 грн).
Ухвалою суду від 05.05.2021 визнано грошові вимоги кредитора ГУ ДПС у Тернопільській області стосовно боржника ОСОБА_1 в сумі 3    362, 34 грн. В решті грошові вимоги на суму 8    426, 09 грн - відхилено. 
Ухвалу суду першої інстанції мотивована тим, що грошові вимоги в сумі 3    362, 34 грн, що виникли у зв`язку наявністю заборгованості по платежу: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 3 192,34 грн та штрафна санкція у розмірі 170, 00 грн є обґрунтованими та документально підтвердженими, а тому підлягають визнанню. 
В частині відмови у визнанні грошових вимог, ухвала обґрунтована тим, що оскільки зобов`язання по платежу єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування в сумі 8 426,09 грн виникли у ОСОБА_1 в момент, коли нею проводилась господарська діяльність та вона була фізичною особою-підприємцем, а ухвалою від 16.11.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1  без статусу фізичної особи-підприємця.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи. 
ГУ ДПС у Тернопільській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у визнанні грошових вимог на суму 8 426,09 грн та ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги ГУ ДПС у Тернопільській області на загальну суму 11   788, 43 грн. 
В апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що заборгованість по платежу єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування виникла в результаті несплати узгоджених грошових зобов`язань, нарахованих платником самостійно відповідно до поданої звітності, в момент, коли нею проводилася господарська діяльність та вона була фізичною особою-підприємцем. Однак вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги п. 97.3. ст. 97 Податкового кодексу України, згідно якого у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи. Тому, на думку скаржника, фізична особа ОСОБА_1 несе відповідальність за зобов`язаннями, які виникли у неї під час здійснення господарської діяльності.
Відзивів на апеляційну скаргу, а також інших додаткових заяв чи клопотань, в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), учасниками у справі подано не було.
30.09.2021 в судове засідання учасники у справі не з`явилися. Водночас від представника апелянта надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Враховуючи вказане клопотання, а також наявність в матеріалах справи доказів для прийняття законного та об`єктивного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.
Оцінка суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції в частині відмови у визнанні грошових вимог на суму 8 426,09 грн, суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанції норм процесуального та правильне застосування норм матеріального права лише у цій частині.
Частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
За змістом положень ст. 1 КУзПБ конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Розгляд та визнання грошових вимог податкових органів у процедурах банкрутства здійснюється судами з врахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами ПК України, які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання, якщо такі зобов`язання виникають до моменту порушення справи про банкрутство.
Положеннями пункту 1.1. статті 1 Податкового кодексу України (ПК України) передбачено, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом підп. 14.1.39., 14.1.156, 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Податковим зобов`язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України;
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Як вбачається із заяви про визнання грошових вимог такі обґрунтовані тим, що згідно поданої звітності від 21.01.2013боржником визначено зобов`язання на 2011 рік у розмірі 4   01, 30 грн зі сплатою рівними частинами щомісяця (із врахуванням самостійно сплачених сум). На 2012 рік визначено зобов`язання згідно поданої звітності від 21.01.2013 в розмірі 4   572, 42 грн зі сплатою рівними частинами щомісяця. Згідно поданої звітності від 22.04.2013 на 2013 рік визначено зобов`язання за І квартал у розмірі - 1   194,   03 грн.
Поряд з цим, у зв`язку із несвоєчасним поданням законодавчо передбаченої звітності, до боржника застосовано штрафні (фінансові) санкції відповідно до рішень №1067 від 24.12.2012 на суму 170, 00 грн та №1131 від 08.04.2013 на суму 170, 00 грн.
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що вказана заборгованість по платежу єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування виникла у боржника в момент, коли нею проводилася господарська діяльність та вона була фізичною особою-підприємцем.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апелянта та не погоджується із висновками суду першої інстанції, що грошові вимоги не можуть бути визнані судом, оскільки вказані зобов`язання виникли у ОСОБА_1 в момент, коли нею проводилась господарська діяльність та вона була фізичною особою-підприємцем, а з грошовими вимогами ГУ ДПС у Тернопільській області звернулося у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1  без статусу фізичної особи-підприємця, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 67 ПК України та статті 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зняття з обліку у контролюючих органах фізичних осіб - підприємців здійснюється на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
При цьому, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця за власним рішенням 06.02.2019.
Водночас п. 97.3. ст. 97 ПК України передбачено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи
Аналогічна за змістом ст. 52 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Враховуючи зазначені норми законодавства, суд першої інстанції дійшов помилкових мотиваційних висновків при постановлені оскаржуваної ухвали.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що ст. 102 ПК України визначає спеціальні строки давності для нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань та стягнення податкового боргу.
За приписами п. 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У п. 102.4 ст. 102 ПК України визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п. 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Пункт 101.1 ст. 101 ПК України передбачає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Як зазначено в п. 101.2 цієї статті, під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.
Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що ПК України встановлено універсальний граничний строк давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу, який становить 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення податкового органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). У разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції нараховані на такий борг, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу. Списання безнадійного податкового боргу здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргую (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі №913/84/20).
Із рішень контролюючого органу №1067 від 24.12.2012 та №1131 від 08.04.2013 вбачається, що у зв`язку із несвоєчасним поданням законодавчо передбаченої звітності, до боржника застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 340, 00 грн. 
Як підтверджується інтегрованими картка платника податків (арк. с. 52-57 т. 3) та зазначає апелянт у висновку від 16.10.2020, заборгованість по платежу єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування (в т.ч. зазначені штрафні санкції) на суму 9   790, 12 грн обліковується, починаючи з 01.10.2013.
Разом з тим, скаржник зазначив, що боржником було частково здійснено сплату заборгованості: 26.06.2019 на суму 1   194, 03 грн та 26.12.2019 - 170, 00 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості становить 8   426, 09 грн.
Водночас із грошовими вимогами до боржника ГУ ДПС у Тернопільській області звернулося лише 11.11.2020, тобто поза межами визначеного 1095 денного строку.
Отже, виходячи з встановлених обставин спливу строку давності для стягнення податкового боргу, підлягають відхиленню кредиторські вимоги ГУ ДПС у Тернопільській області на суму податкового боргу у розмірі 8 426,09 грн, які заявлені поза межами 1095 денного строку з дня його виникнення, а тому в силу імперативних приписів ст. 101, 102 ПК України вказаний борг визнається безнадійним та підлягає списанню.
З огляду на зазначене, заявлені грошові вимоги до боржника на суму 8 426,09 грн не підлягають визнанню.
Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду в частині підстав відмови у визнанні грошових вимог ГУ ДПС у Тернопільській області у сумі 8    426, 09 грн.
Судові витрати.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14    ст.129 ГПК України). 
З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.
Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 269 - 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України, 
Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області задовольнити частково.
2.          Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05.05.2021 у справі №921/636/20 змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
3.          Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.  

Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.
Повний текст постанови підписано 06.10.2021.

Головуючий суддя                                                                      О. МАТУЩАК

Судді                                                                                          С. БОЙКО

                                                                                                    Т. БОНК