30.11.21
33/812/372/21

Справа №479//20                 
Провадження № 33/812/372/21                            
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
30 листопада 2021 року                                                               м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Бондаренко Т.З.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О.С.,
за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Долгова О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності постанову, яку ухвалив Центральний районний суд м.Миколаєва під головуванням судді  Тішка Д.А.  у приміщенні цього суду 02 серпня 2021 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, офіційно не працює, номер облікової картки платника податків не відомий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,
в с т а н о в и в:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АББ №110492 ОСОБА_1 , 15 травня 2021 року близько о 18 год 45 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по просп. Героїв України біля буд. 20А, будучи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік та стягнуто 454 грн. судового збору.
Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити. 
  Апелянт вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не дотримався вимог статей 245, 280 КУпАП, допустив формальне ставлення до вирішення справи, з`ясував обставини неповно, не проаналізував досліджені докази та не надав їм належної юридичної оцінки, що загалом призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. ОСОБА_1 зазначає, що його було зупинено, як водія автомобіля проте він за кермом не сидів і біля машини не знаходився, тобто не був учасником дорожнього руху.
Крім того працівник поліції встановлював особу виключно з його слів, а протокол про адміністративне правопорушення - з даних бази поліції. 
При розмові з поліцейськими не було роз`яснено прав.
ОСОБА_1 зауважує, що суд в порушення чинного законодавства допитав особу, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, як свідка.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Долгова А.Г., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав. 
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами.
Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що висновок районного суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не ґрунтується на вимогах закону та не відповідає обставинам справи.
Відповідно до вимог пункт 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі –Правила) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.
Згідно частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).
 Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину). 
Системний аналіз положень ст. 130 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.
При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції). 
Згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
       Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
       Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).
Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності, й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
      Вимоги вказаних правових норм не були дотримані судом першої інстанції в повному обсязі. 
Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Тобто притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.
Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. 
У постанові від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».
Таким чином, керування транспортним засобом – це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху – для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії серії ААБ №110492 ОСОБА_1 , 15 травня 2021 року близько о 18 год 45 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по просп. Героїв України біля буд. 20А, будучи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Згідно пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді, факт керування транспортним засобом 15 травня 2021 року о 18.45 год. він заперечував. 
На відеозапису, який доданий поліцейськими до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №110492, зафіксовано, що поліцейські та  ОСОБА_1  ведуть розмову біля  поліцейського автомобіля з працівниками поліції. У записі не зафіксовано зупинки працівниками транспортного засобу марки «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1 з  вчиненням ОСОБА_1 функцій з керування цим автомобілем, не зафіксовано і наявність вказаного автомобіля.
Також не містить вказаний відеозапис відображення встановленої законом процедури складання протоколу, як то роз`яснення відповідних прав. 
Тобто наданий поліцією відеозапис не відображає відомостей про одну із складових вчинення правопорушення, як то управління транспортним засобом, та про порядок складання протоколу про адміністративні правопорушення.
Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований  частиною 1 статті 251 КУпАП. Обов`язок же по збиранню доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні порушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
Про факт керування  ОСОБА_1  транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1 15 травня 2021 року близько 18.45 год., свідчив в судовому засіданні працівник поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , на що послався районний суд в оскаржуваній постанові.
Проте, вказані пояснення не є належним доказом вчинення  ОСОБА_1 правопорушення та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в посадові обов`язки працівників поліції входить збирання доказів в порядку визначеному законом, серед яких не передбачено свідчення поліцейського.
В той же час доказ, який передбачений законом, сформований та наданий до справи поліцейськими, а саме відео з нагрудної камери поліцейського не підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортиним засобом та момент його зупинки. На відео зафіксовано, що ОСОБА_1 декілька разів наголошував, що він не керував транспортним засобом та є тільки пішоходом. Проте, поліцейські не відреагували на вказані пояснення та не надали докази на спростування вказаних тверджень. 
За такого в матеріалах справи відсутні допустимі, достатні та достовірні докази того, що  ОСОБА_1  керував транспортним засобом (тобто виконував будь-які функції водія) з ознаками сп`яніння відповідно до обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 110492, складеному 15 травня 2021 року, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, оскільки сама по собі відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою стану сп`яніння №597 від 15 травня 2021 року та не заперечується ОСОБА_1 , не утворює склад адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, не можна вважати доведеним факт вчинення ОСОБА_1 вказаного у протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.
З огляду на викладене, а також положення статті 62 Конституції України суд помилково дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 15 травня 2021 року правопорушення, оскільки в суді не доведена належними та допустимими доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. 
Тому постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги з урахуванням встановлених вище обставин не впливають на прийняте рішення. 
Керуючись статтями 247, 294 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В:
     Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити, постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 02 серпня 2021  року, якою ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП за протоколом серії ААБ №110492 від 15 травня 2021 року, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік скасувати,  провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського 
апеляційного суду Т.З.Бондаренко