ПОСТАНОВА 
Іменем України

04 листопада 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/6157/20
провадження № 22-ц/4809/1571/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І., 
за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 липня 2021 року у складі судді Іванової Л.А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначав, що що він є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ним досягнуто пенсійного віку, однак згідно довідки Пенсійного Фонду про наявний страховий стаж, матиме право на пенсійну виплату тільки з 07 серпня 2025 року. Відповідно до повідомлення про надання державної допомоги особам, які не мають права на пенсію від 01 вересня 2020 року, виданого Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивиицькому ради йому нараховано виплату у розмірі 1045, 33 грн. щомісячно в період з 07 серпня 2020 року по 31 грудня 2020 року. 
Вказав, що на даний час він не може працювати у зв`язку з наявністю у нього ряду хронічних захворювань, які йому потрібно лікувати, на що потрібні кошти, розмір соціальної допомоги є недостатнім для задоволення його життєвих потреб, поряд з цим його діти ніякої грошової допомоги йому (позивачу) не надають, хоча він повідомляв їм про своє матеріальне становище, спілкуватися не бажають.
Також зазначав, що він проживає один в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки № 262 від 13 серпня 2020 року, виданою квартальним комітетом № 23 Подільського району м. Кропивницького, в даному будинку зареєстрована, але не проживає ОСОБА_5 , 1970 року народження, яка є його колишньою дружиною, з якою не проживають вже близько двох років.
З огляду на зазначене, а також те, що він є непрацездатною особою, досягнув пенсійного віку та потребує матеріальної допомоги, просив стягнути з відповідачів на його користь аліменти на його утримання з кожного в розмірі по ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, розпочавши стягнення аліментів з моменту подачі позову і довічно.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 липня 2021 року позов залишено без задоволення.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позивач не довів факт потреби матеріальної допомоги належними та допустимими доказами, що виключає обов`язок відповідачів утримувати свого непрацездатного батька.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно встановлено обставини справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.
Зокрема зазначав, що суд не взяв до уваги його доводи про те, що матеріальна допомога у вигляді сплати відповідачами аліментів на його утримання необхідна йому для життя, лікування, придбання ліків та для утримання житлового будинку, в якому він проживає один. Починаючи з січня 2021 року він отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1 100 грн., а з лютого, 2021 року, в розмірі 1 736 грн.
Вказував, що судом не встановлено того, що він не має матеріальної можливості пройти лікування, згідно медичних направлень, а тому не може подати будь яких квитанцій, рахунків, тощо, які підтверджували б його витрати на таке лікування.
Посилається на визначення поняття соціальної допомоги як однієї з основних форм підтримки суспільством осіб, чиє матеріальне становище не відповідає загальноприйнятому рівню забезпечення або є нижчим межі забезпеченості, визначеної законодавством. 
Вважає, що поданий ним доказ отримання такої допомоги опосередковано є підтвердженням того, що його матеріальне становище не відповідає загальноприйнятому рівню забезпечення.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзивах на апеляційну скаргу представники відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечили проти доводів апеляційної скарги та вважають, що позовні вимоги ОСОБА_1 не доведені доказами.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою позивача ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 05 січня 1993 року, актовий запис за №51.
Відповідач  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином позивача ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 10 вересня 1996 року, актовий запис за №1770, та копія свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого 23 жовтня 2012 року.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягнув пенсійного віку.
Відповідно до довідки про наявний страховий стаж, виданої ГУ ПФУ в Кіровоградській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням наявного страхового стажу, матиме право на пенсійну виплату з 07 серпня 2025 року. На обліку в органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Відповідно до повідомлення Управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради ОСОБА_1 призначена тимчасова державна допомога як особі, яка не має права на пенсію за період з 07.08.2020 року по 31.12.2020 року в розмірі 1 045 грн. 33 коп. щомісячно.
Відповідно до довідки КНП «ЦПСМД №1» Амбулаторія загальної практики» сімейної медицини №5 від 19.08.2020 року №1882 ОСОБА_1 , 1960 року народження, спостерігається у сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м.Кропивницького» з діагнозом: ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпетронічна хвороба ІІ-го ступеню 2 р3. Дисциркуляторна енцефалопатіяі І-го ст. (церебросклероз, гіпертонія), вестибулапатичний та астеноневротичний синдром.
Відповідно до довідки квартального комітету №23 Подільського району м.Кропивницького №262 від 13 серпня 2020 року ОСОБА_1 , 1960 року народження, проживає за адресою АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрована, але не проживає ОСОБА_5 , 1970 року народження.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення         
В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Представники відповідачів просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України.
Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.
Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.
У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним.
Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.
За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.
Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. 
При цьому, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.
Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановлені рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.
Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.
Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Таку правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 у справі № 6-3066цс15.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Судом правильно встановлено, що позивач є батьком відповідачів та досягнув загального пенсійного віку.
Відповідно до довідки про наявний страховий стаж, виданої ГУ ПФУ в Кіровоградській області, ОСОБА_1 , з урахуванням наявного страхового стажу, матиме право на пенсійну виплату з 07 серпня 2025 року. На обліку в органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Відповідно до повідомлення Управління соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому ради ОСОБА_1 призначена тимчасова державна допомога як особі, яка не має права на пенсію за період з 07.08.2020 року по 31.12.2020 року в розмірі 1 045 грн. 33 коп. щомісячно.
Судом також було враховано, що починаючи з січня 2021 року він отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1 100 грн., а з лютого, 2021 року, в розмірі 1736 грн.
Згідно довідки КНП «ЦПСМД №1» Амбулаторія загальної практики» сімейної медицини №5 від 19.08.2020 року №1882 ОСОБА_1 , 1960 року народження, спостерігається у сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Кропивницького» з діагнозом: ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпетронічна хвороба ІІ-го ступеню 2 р3. Дисциркуляторна енцефалопатіяі І-го ст. (церебросклероз, гіпертонія), вестибулапатичний та астеноневротичний синдром.
Позивач обґрунтував позовні вимоги посиланням на те, що він є непрацездатним, отримує державну соціальну допомогу, самостійно сплачує за комунальні послуги на утримання житлового будинку, за якими існує заборгованість по сплаті комунальних послуг та потребує значних витрат на лікування. Коштів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку мають можливість надавати йому повнолітні діти.
Проте колегія суддів вважає, що саме лише посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не підтверджує обставин його щомісячних витрат на лікування, а так само необхідність таких витрат. Позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність обмежень до праці або інших обставин, з яких вбачається потреба в матеріальній допомозі з боку дітей.
У постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 400/1621/16-ц зроблено висновок, з якого вбачається, що встановивши, що позивач не довів факту потреби матеріальної допомоги, у відповідача не виникає обов`язку утримувати його.
Враховуючи встановлені фактичні обставини та вказані положення закону, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки ОСОБА_1 під час розгляду справи судом, у встановленому законом порядку, не надав належних та достатніх доказів, які підтверджують те, що він потребує матеріальної допомоги, тому відповідно до частини першої статті 202 СК України вказане свідчить про недоведеність позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги, які зводяться, зокрема, до того, що при вирішенні справи суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги правову позицію Верховного Суду у справі №212/1055/18-ц, не спростовують висновків суду першої інстанції, зважаючи на те, що у згаданій справи встановлено потребу позивача (матері відповідача) в матеріальній допомозі, а у справі, яка переглядається, необхідність такої потреби не встановлено. 
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 09 листопада 2021 року.

Головуючий суддя                                                                  А.М. Головань

Судді                                                                                         О.Л. Карпенко 
                                                                               
                                                                                       С.І. Мурашко