ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6754/21 Справа № 204/6248/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Колесової А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Акціонерного товариства “Українська залізниця” про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року  ОСОБА_1  в інтересах малолітньої ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до ПАТ “Українська залізниця” про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилалася на те, що 27 червня 2003 року, перебуваючи на останньому місяці вагітності, вона була на прийомі у лікаря-гінеколога лікарні відповідача, за наслідком якого у дородовій картці був зроблений запис про те, що вагітність складає 39-40 тижнів, головне передлежання плоду. 28 червня 2003 року о 00 годині 30 хвилин ОСОБА_1 поступила до акушерського відділення та за оглядом чергового лікаря-гінеколога їй було діагностовано сідничне передлежання плоду. Після огляду ОСОБА_1 було направлено до родової зали, де почали стимулювати пологи. На неодноразові прохання ОСОБА_1 про виклик завідуючої відділення та головного лікаря для проведення кесаревого розтину, оскільки плід великої ваги та знаходиться у сідничному передлежанні, черговий лікар відповіла, що дані факти не є приводом для кесаревого розтину. Через п`ять годин після початку пологів у ще ненародженої дитини почалось знижувати серцебиття та плід почав підніматися уверх, у зв`язку з чим, було викликано реанімаційне відділення, після чого, внаслідок кесаревого розтину була народжена дитина - Софія, вагою 4 кг. Дитина знаходилась у важкому стані. Через добу після народження, дитину було направлено до реанімаційного відділення Третьої міської лікарні. Дитина цілий місяць знаходилась в реанімаційному відділенні Третьої міської лікарні. З 29 червня 2003 року по 16 липня 2003 року дитина знаходилась на дихальному апараті та 5 днів у неї був судомний синдром. Після переводу дитини з реанімації у відділення ОПН з 16 липня 2003 року по 29 липня 2003 року перед годуванням кожні три години у дитини відкачували зелений слиз з легенів, яким дитина наглиталася в момент очікування кесаревого розтину, кожен день ОСОБА_3 робили флюорографію легенів, її стан був вкрай важкий, смоктального інстинкту не було і годували її через катетер чотири місяці. В результаті втраченого часу в пологовому залі та некомпетентних дій лікарів ОСОБА_3 отримала гостру гіпоксію мозку, яка вплинула на стан її нервової системи. Зазначені обставини були встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01 квітня 2013 року у цивільній справі № 2-58/11 (2/201/229/2013) за позовом ОСОБА_1 до державного закладу “Дорожня клінічна лікарня” станції Дніпропетровськ ДП “Придніпровська залізниця”, третя особа ДП “Придніпровська залізниця” про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Рішення суду першої інстанції було залишено в силі, як судом апеляційної інстанції, так і судом касаційної інстанції. Так, судом на підставі висновку експерта №403, 404/12 було встановлено, що відповідно до “Тимчасових галузевих уніфікованих стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги...”, затверджених наказом МОЗ України від 27 липня 1998 року №226, розродження шляхом кесаревого розтину слід проводити у разі “...ускладненого сідничного передлежання (великий плід, ускладнений перебіг вагітності, акушерський анамнез тощо)”. В даному випадку, враховуючи діагностовано сідничне передлежання, передбачувану вагу плода - 3900 грамів, встановлений при надходженні до пологового будинку діагноз: “Отягощенное течение беременности. Отягощенный гинекологический анамнез” ОСОБА_1 потребувала розродження шляхом кесаревого розтину відразу після надходження до пологового будинку. Згідно з історією пологів з моменту надходження до пологового будинку ОСОБА_4 і до початку проведення кесаревого розтину о 7:20 годині ознаки гіпоксії (кисневої недостатності) плода вперше були зареєстровані о 6:50, після чого було розпочато введення препаратів, дія яких направлена на боротьбу з гіпоксією. Введені препарати не могли негативно вплинути на стан дитини після її народження і не знаходяться з ним в причинному зв`язку. Те, що введені препарати не мали позитивного ефекту (гіпоксія не зменшилась, навіть посилилась) могло бути обумовлене поступовим затягуванням пуповини на шиї дитини з кожною переймою. Відповідно до історії пологів операція кесаревого розтину була розпочата лише з посиленням гіпоксії. Необхідне для контролю за станом плода кардіомоніторінгове дослідження ОСОБА_1 не проводилось. Дані історії пологів, клінічні дані та результати нейросонографії, виконаних в ДМКЛ №3, свідчать про наявність у дитини дифузного гіпоксичного ураження центральної нервової системи, переважно підкоркових структур головного мозку, тобто стан дитини після народження знаходиться в причинному зв`язку з перенесеною гіпоксією. До наслідків, які настали призвела гіпоксія, яка розвинулась у плода перед проведенням кесаревого розтину, та посилилась під час проведення цієї операції за рахунок подовження часу, що був затрачений на вилучення дитини. Тривалий час на вилучення плода був затрачений за рахунок недостатнього розрізу на матці та на проведення додаткової релаксації, що можливо було б уникнути. У зв`язку з втратою часу при пологах та після них, новонароджена ОСОБА_5 отримала гостру гіпоксію мозку, яка вплинула на стан нервової системи, внаслідок чого дитина стала інвалідом дитинства з діагнозом - дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія С80, що підтверджується медичним висновком № 67 від 19 листопада 2003 року та індивідуальною програмою реабілітації інваліда №23 від 19 квітня 2012 року. Відповідно до медичного висновку від 02 серпня 2013 року ОСОБА_3 було присвоєно категорію інвалідності “дитина-інвалід підгрупи А”. У листопаді 2014 року ОСОБА_1 пред`явила позов до відповідача про стягнення компенсації спричиненої її доньці - ОСОБА_6 , моральної шкоди за період з моменту народження до моменту подання позову. Тобто за період з 2003 по 2014 роки. Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 01 квітнгя 2019 року, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, було частково задоволено позов ОСОБА_1 , діючої в інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_2 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 , до АТ “Українська залізниця” про відшкодування моральної шкоди, що завдана у зв`язку з каліцтвом спричиненим ОСОБА_6 під час її народження внаслідок некомпетентних дій працівників відповідача. Відповідно до резолютивної частини рішення суд, зокрема, вирішив: “Стягнути з відповідача АТ “Українська залізниця” на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, яка заподіяна ОСОБА_2 спричиненням інвалідності за період з 2003 по 2014 роки у розмірі 4807296 грн.”. В основу судового рішення було покладено встановлення судом фактів причинно- наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та тяжкими наслідками, що настали, а щодо розміру - висновок судово-психологічної експертизи №778/17-25 від 14 грудня 2018 року, що проведений Житомирським відділом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на виконання ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року. Враховуючи, що заподіяна дитині ОСОБА_3 травма (тяжкі тілесні ушкодження) призвела до невиліковної хвороби, яка триватиме все життя (встановлення безстроково інвалідності категорії «А» та повна нездатність до самообслуговування), моральні страждання ОСОБА_3 відбуваються та відбуватимуться постійно (по життєво), тому вважає, що компенсація моральної шкоди у розмірі 8 мінімальних заробітних плат на місяць є обґрунтованим та об`єктивним розміром компенсації, що встановлений судовим рішенням на підставі висновку судово-психологічної експертизи. Починаючи з січня 2015 року по момент подання позову, період заподіяння ОСОБА_6 моральної шкоди становить 69 місяців, а розмір компенсації заподіяної моральної шкоди - 2 760 000 грн. На підставі викладеного  ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ “Українська залізниця” на користь ОСОБА_1  компенсацію моральної шкоди, яка заподіяна  ОСОБА_2  спричиненням інвалідності з січня 2015 року у розмірі 8 мінімальних заробітних плат щомісячно, що на момент подання позовної заяви становить 2760000 грн.; витрати у справі покласти на відповідача.
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ПАТ “Українська залізниця” (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду, яка заподіяна ОСОБА_2 спричиненням інвалідності з січня з 2015 року по 2020 рік у розмірі 2760000 (два мільйона сімсот шістдесят) грн. Стягнуто з ПАТ “Українська залізниця” (ЄДРПОУ 40075815) на користь держави судовий збір у сумі 11350 грн.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2021 року виправлено описки, допущені в тексті рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ПАТ “Українська залізниця” про відшкодування моральної шкоди. Вважати вірним у тексті рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року найменування відповідача - АТ “Українська залізниця”. Вважати вірним у другому абзаці резолютивної частини рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року суму моральної шкоди, яка стягнута з відповідача, прописом – “два мільйона сімсот шістдесят тисяч грн.” (а.с.197, 198).
В апеляційній скарзі АТ “Українська залізниця” просить рішення суду від 27 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову  у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу АТ “Українська залізниця” залишити без задоволення, рішення суду від 27 квітня 2021 року залишити без змін.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як у договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і заподіювачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).
       Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
       Відповідно до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
       Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні такого питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
       Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
       Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
       Отже, право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав
і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
       У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч. 3 ст.23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
       З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).
       Відповідно до медичного висновку №78 про дитину–інваліда віком до 16 років, ОСОБА_2 присвоєно категорію інвалідності “дитина-інвалід підгрупи А” (а.с.10).
       Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації дитини – інваліда № 2, ОСОБА_2 , є інвалідом дитинства, з діагнозом дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія С80. Встановлено обмеження життєдіяльності: до самообслуговування, до пересування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, до навчання, до професійного навчання, до здобуття освіти (а.с.11-14).
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року у справі №2-58/11 за позовом ОСОБА_1 до ДЗ “Дорожня клінічна лікарня” станції Дніпропетровськ ДП “Придніпровська залізниця”, третя особа ДП “Придніпровська залізниця” про відшкодування матеріальної та моральної шкоди частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ДЗ “Дорожня клінічна лікарня” станції Дніпропетровськ ДП “Придніпровська залізниця” на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 113747 грн. 98 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди – 400000 грн. 00 коп., а разом - 513747 грн. 98 коп. (а.с.15-18).
       Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року залишено без змін.
       Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року касаційні скарги ДЗ “Дорожня клінічна лікарня” станції Дніпропетровськ державного підприємства “Придніпровська залізниця” та ОСОБА_1 відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 року залишено без змін (а.с.207-210).
       Вказаними судовими рішеннями встановлена наявність причинно-наслідкового зв`язку між тяжким захворюванням дитини - ОСОБА_2 та діями/бездіяльністю лікарів при прийнятті пологів у ОСОБА_7 внаслідок яких і народилася хвора дівчинка.
       Також встановлено, що за наявного у ОСОБА_2 діагнозу, дитина потребує постійного спеціального догляду та лікування, перерви, в якому є недопустимими з огляду на характер захворювання.
       Відповідно до висновку експерта №403,404/12, наданого судово-медичною комісією ДУ “Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України” від 01 лютого 2013 року, дані історії пологів, клінічні дані та результати нейросонографії, виконаних в ДМКЛ № 3, свідчать про наявність у дитини дифузного гіпоксичного ураження центральної нервової системи, переважно підкоркових структур головного мозку, тобто стан дитини після народження заходиться в причинному зв`язку з перенесеною гіпоксією. До наслідків, які настали призвела гіпоксія, яка розвинулася у плода перед проведенням кесаревого розтину, та посилилася під час проведення цієї операції за рахунок продовження часу, що був затрачений на вилучення дитини.
       Тривалий час вилучення плода був затрачений за рахунок недостатнього розрізу на матці та на проведення додаткової релаксації, що можливо було б уникнути (а.с.19-27).
       Відповідно до висновку експерта № 292/16 ДУ “Головного бюро судово – медичної експертизи МОЗ України” від 02 грудня 2016 року, за результатами проведення комісійної судово–медичної експертизи малолітньої ОСОБА_2 , 2003 року народження, згідно даних медичної документації у ОСОБА_2 має місце ураження нервової системи у вигляді дитячого церебрального паралічу спастико-гіперкінетичної форми з вираженими важкими порушеннями руху, обмеженням пересування, самообслуговування, що виникло внаслідок гіпоксії, яка розвинулася у плода до проведення кесаревого розтину та посилилася під час проведення цієї операції за рахунок подовження часу, що був затрачений на вилучення дитини.
       Вказане обумовлено дефектами надання медичної допомоги при веденні пологів у ОСОБА_7 , а саме: не проведенням кесаревого розтину після відходження навколоплідних вод, відповідно до вимог “Тимчасових галузевих уніфікованих стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги…” затверджених наказом МОЗ України від 27 липня 1998 року №226; не проведенням достатньої релаксації та достатнього розрізу на матці, що призвело до затруднення вилучення плода та посилення гіпоксії.
       Таким чином, між недоліками в наданні медичної допомоги та розвитком у ОСОБА_2 дитячого церебрального паралічу існує причинний зв`язок. Ураження нервової системи у ОСОБА_2 складає 100% постійної втрати загальної працездатності, що відповідає тяжким тілесним ушкодженням (а.с.32-39).
       Відповідно до висновку експерта №778/17-25 від 14 грудня 2018 року, ОСОБА_5 має такі особливості емоційного стану, індивідуально-психологічних проявів, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок лікарської помилки, що призвела до невиліковної хвороби дитинства – дитячого церебрального паралічу, подвійної геміплегії С80, які викликали та підтримують в ОСОБА_2 прояви інтенсивних переживань морально-етичного змісту та руйнівного (такого, що спричиняє страждання) характеру. Це ушкоджує її особистість, тобто завдає їй моральної шкоди. Страждання (моральна шкода) ОСОБА_2 мають причинно-наслідковий зв`язок з невиліковною хворобою дитинства – дитячим церебральним паралічем, подвійною геміплегією НОМЕР_2 . Можливий розмір грошової компенсації за завдані їй страждання може становити від 576 до 1152 мінімальних заробітних плат, прийнятих на момент винесення рішення суду (а.с.40-46).
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року у справі №204/5773/14-ц за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до АТ “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” про відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна дитині спричиненням інвалідності за період з 2003-2014 роки частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, яка заподіяна ОСОБА_2 спричиненням інвалідності за період з 2003 рік по 2014 рік у розмірі 4807296 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 . Стягнуто з відповідача судові витрати (а.с.28-31).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 та АТ “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” залишено без задоволення. Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року та додаткове рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року залишено без змін (а.с.211-217).
       Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу АТ “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” залишено без задоволення. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року, додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року залишено без змін (а.с.111-115).
       Вказаним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року встановлено, що відповідно до характеристики на ОСОБА_8 , яка була надана асистентом вчителя ОСОБА_9 , опорно-руховий апарат дитини був порушений при народженні, у зв`язку з чим відсутнє самообслуговування, однак присутнє бажання робити все самостійно. Через це, періодично спостерігаються психоемоційні зриви, які проявляються у вигляді агресивної поведінки. Якщо ОСОБА_3 відчуває на собі негативне відношення від учнів та вчителів, то вона замикається у собі та важко вивести її з такого стану.
       Керівником гуртку в бібліотеці “Я все можу” ОСОБА_10 також було надано характеристику на ОСОБА_8 , відповідно до якої зазначено, що дитина знаходиться серед однолітків, однак вона більше спостерігає, аніж спілкується через те, що погано розмовляє. Виходить у неї не дуже багато через відсутність руху та вона засмучується, коли у неї щось не виходить. Коли до неї не приділяють уваги вона починає плакати та сердитися.
Згідно характеристики на ОСОБА_8 , яка надана вчителем дефектологом ОСОБА_11 , коли ОСОБА_3 перебуває серед однолітків, які не проявляють до неї упередженого ставлення, вона виявляє бажання спілкуватися. Однак, через порушення мови у дитини утруднена комунікація. Вона орієнтується в побуті, однак обмеження в самообслуговуванні викликають у неї напади відчаю та зниження мотивації.
       Відповідно до характеристики, наданою супроводжуючим волонтером ОСОБА_12 у дитини виникають емоційні зриви, коли її не приймають оточуючі. Дитина мріє, що при певних зусиллях вона стане “як інші”. Усі ці фактори періодично викликають депресію, печаль та страх у дитини за своє майбутнє, що іноді викликає у неї крик, плач та вона навіть застосовує до себе фізичну силу (а.с.30).
       Таким чином, раніше судовими рішеннями, було встановлено, що дитина ОСОБА_5 , 2003 року народження, має тяжке невиліковне захворювання спричинене діями/бездіяльністю лікарів відповідача, завданий дитині фізичний біль та страждання, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, її душевні страждання, характер та обсяг таких фізичних, душевних та психічних страждань, тривають все життя дитини, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування, у даній справі, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.
       Враховуючи, що вину відповідача та причинно-наслідний зв`язок між тяжким захворюванням дитини ОСОБА_2 та діями/бездіяльністю лікарів відповідача доведено належними та допустимими доказами, а тому враховуючи завданий дитині фізичний біль та страждання, яких вона зазнала, та продовжує зазнавати і на теперішній час, у зв`язку з невиліковною хворобою дитинства, її тривалі душевні страждання, які продовжуються на теперішній час, неможливістю дитини до: самообслуговування, пересування, орієнтації, спілкування, контролю за своєю поведінкою, трудової діяльності, навчання, професійного навчання, здобуття освіти, враховуючи характер та обсяг таких фізичних, душевних та психічних страждань, яких зазнала та зазнає дитина, характер немайнових втрат, які тривають на теперішній час, суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.
       Виходячи із засад розумності та справедливості, висновків, судових експертиз, суд дійшов обґрунтованого висновку, що розрахунок грошового відшкодування моральної шкоди має бути здійснено наступним чином: 6000 грн. (мінімальна заробітна плата установлена на 2021 рік (на час розгляду справи) х 576 грн. = 3456000 грн.
       Звернувшись з цим позовом,  ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ “Українська залізниця” на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди, яка заподіяна ОСОБА_2 спричиненням інвалідності з січня 2015 року у розмірі 8 мінімальних заробітних плат щомісячно, що на момент подання позовної заяви становить 2760000 грн.
       Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог  ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до АТ “Українська залізниця” про відшкодування моральної шкоди, стягнувши з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2760000 грн., за період з січня 2015 року по 2020 рік, оскільки дитина зазнає моральних страждань і на вказаний час, дитина росте, але поліпшення здоров”я дитини не відбувається.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року на користь ОСОБА_1 вже стягнута одноразово моральна шкода є безпідставними, оскільки вказаним рішенням на користь ОСОБА_1 була стягнута моральна шкода, яка була заподіяна ОСОБА_2 , спричиненням інвалідності за період з 2003 по 2014 роки.
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності рішення суду, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосуванні норм матеріального права є необґрунтованими.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” - залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року  - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова