УХВАЛА

08 листопада 2021 року 
м. Київ

справа № 620/1097/21
адміністративне провадження № К/9901/39667/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 620/1097/21 за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

УСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України матеріальну шкоду у розмірі 602873,95 грн. та судовий збір у розмірі 9043,11 грн.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14:00 год. 26 травня 2021 року.
25 травня 2021 року від відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 620/1097/21, позовну заяву Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишено без розгляду.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, скаржник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Приймаючи рішення про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що Департамент патрульної поліції Національної поліції України в порядку цивільного судочинства із цим позовом звернувся у листопаді 2019 року, а в порядку адміністративного судочинства у лютому 2021 року, тобто позивачу станом на момент звернення до суду в порядку цивільного судочинства було відомо про практику Великої Палати Верховного Суду у справі № 818/1688/16 щодо розгляду даної категорії справ в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, висновки, викладені в ухвалі суду про відкриття провадження у справі щодо поважності підстав пропуску строку звернення до суду є передчасними, наведені позивачем, в судовому засіданні інші підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду мають суб`єктивний характер і не позбавляли останнього можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлені Кодексом адміністративного судочинства України строки.   
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Частиною п`ятою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з частиною четвертою статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що ОСОБА_1 проходить службу на посаді інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області, яке є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 лютого 2019 у справі № 750/12449/18, яка залишена без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2019 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
Вищевказаною постановою було встановлено, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, не вибрала в установлених межах безпечної швидкості руху, у разі виникнення небезпеки для руху не вжила усіх заходів для безпечного об`їзду перешкоди аж до повної зупинки ТЗ, змінила напрямок руху, внаслідок чого трапився наїзд на ТЗ водія ОСОБА_2 , чим порушила вимоги п.п.10.1, 12.1, 12.3 ПДР і дані порушення знаходяться в причинно - наслідковому зв`язку з виникненням ДТП за участю службового автомобіля «CKC MOU-04 МП», д.н.з. НОМЕР_1 .
Власником пошкодженого в результаті вищезазначеної ДТП службового автомобіля Mitsubishi Outlander «CKC MOU-04 МП», д.н.з. НОМЕР_1 є Департамент патрульної поліції, що й стало підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, зазнаної в результаті зазначеної ДТП.
Позивач у листопаді 2019 року звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в сумі 602873 грн 95 коп в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 червня 2020 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року, провадження у справі закрито, роз`яснено позивачу право на звернення із цим позовом до адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.
16 лютого 2021 року позивач звернувся з цим позовом до Чернігівського окружного адміністративного суду, тобто з пропуском строку, встановленого нормами КАС України для даної категорії справ.
Суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення, врахували правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №818/1688/16.
Так, у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Таким чином, зазначена справа є публічно-правовим спором, а отже необхідно застосовувати положення частини п`ятої статті 122 КАС України, якою визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Суди попередніх інстанцій вірно зазначили, що звернення до суду з позовом в рамках іншого провадження (цивільного) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, адже протягом тривалого часу (з моменту постановлення ухвали Деснянськими районним судом м. Чернігова від 05 березня 2020 року про закриття провадження у справі до винесення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року про закриття провадження у справі), позивач не скористався правом, наданим йому статтею 256 Цивільного процесуального кодексу, відповідно до якої у позивача наявне право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Більше того, навіть з моменту ухвалення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року, враховуючи скорочений строк звернення до суду із цим позовом (місячний строк, відповідно до частини 5 статті 122 КАС України), позов подано до суду першої інстанції із пропуском строку, що свідчить про недотримання позивачем норм КАС України та не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій прийшли до вірного висновку, що позивач в порядку цивільного судочинства із даним позовом звернувся у листопаді 2019 року, а в порядку адміністративного судочинства у лютому 2021 року, тому останньому станом на момент звернення до суду в порядку цивільного судочинства було відомо про практику Великої Палати Верховного Суду у справі № 818/1688/16 щодо розгляду даної категорії справ в порядку адміністративного судочинства.
Верховний Суд зазначає, що дотримання встановлених строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку звернення до суду, особа, яка має намір подати відповідну позовну заяву, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.
Водночас Верховний Суд звертає увагу, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини, а до скарги не додано будь-яких доказів поважності пропуску строку на звернення з позовом до суду, які би зумовлювали об`єктивну неможливість вчасного звернення за захистом до суду.
Отже, Верховний Суд констатує, що суди першої і апеляційної інстанцій, правильно застосували положення частини п`ятої статті 122 КАС України та частини четвертої статті 123 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Враховуючи, що зміст оскаржуваних судових рішень та обставин, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтею 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 620/1097/21 за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов