П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/3155/20	
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів - Джабурії О.В.,
                                         -  Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,
                                        В С Т А Н О В И Л А :

03 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 23.03.2020 №00002993306 та №00002983306.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що підставою для нарахування податкових зобов`язань є анулювання (прощення) позивачу банком заборгованості за основним боргом за кредитним договором №014/2292/74/03859 від 09.08.2007 року в розмірі 72 200,00 доларів США за договором про часткове прощення боргу. Позивач зазначила, що податковим органом невірно визначено базу нарахування податку. Крім того, позивач вважає, що відповідачем порушено методику розрахунку та не досліджено первинні документи, зокрема договір про врегулювання заборгованості.
Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що у 2016 році позивачем не включено до загального річного оподаткованого доходу і не задекларовано додаткове благо на суму 554 198,65 грн, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 99 755,76 грн.; заниження   військового збору на суму 8 312,98 грн. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Не погодившись із прийнятим рішенням,   позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначила, що судом першої інстанції не надано оцінки як невірному визначенню об`єкта нарахування, так і протиправності нарахування самого податку на доходи фізичних осіб.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
09 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк» укладено кредитний договір №014/2292/74/03859, згідно якого позивачка отримала кредит у розмірі 72 200,00 доларів США під 12% річних.
05 серпня 2014 року ВАТ «Ерсте Банк» припинено. Правонаступником ВАТ «Ерсте Банк» є ПАТ «Фідобанк».
27 травня 2014 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК Глобал Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №2, за яким право вимоги за кредитним договором із позивачем перейшли до ТОВ «ФК Глобал Фінанс».
30 квітня 2015 року між ТОВ «ФК Глобал Фінанс» та ТОВ «Фінанс Транс Груп» укладено договір відповідно до якого право вимоги за вищевказаним кредитним договором перейшли до ТОВ «Фінанс Транс Груп».
10 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінанс Транс Груп» укладено договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором №014/2292/74/03859.
З 15.01.2020 по 21.01.2020 відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету ПДФО, військового збору від одержаного доходу за ознакою « 126» (додаткове благо) у вигляді анульованої суми кредитної заборгованості, за результатами якої складено акт   від 28.01.2020 №79/14-29-33-06-11/ НОМЕР_1 .
Атом перевірки встановлено, що ОСОБА_1 отримала додаткове благо у розмірі 554 198,65 грн в І кварталі 2016 року, однак не подала декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, не сплатила з цієї суми податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
23 березня 2020 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:
-  №00002993306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 99755,76 грн за основним платежем та 2078,25 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;
-  №00002983306 яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з військового збору на 10 391,23 грн (за основним платежем 8312,98 грн. та штрафні санкції 2078,25 грн).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що анульована (прощена) банком позивачеві сума це основний борг (тіло кредиту) за кредитним договором, що є доходом, який отриманий позивачем як додаткове благо. Такий дохід підлягає включенню до річного оподатковуваного доходу шляхом відповідного декларування та з такого доходу позивач був зобов`язаний нарахувати податок з доходів фізичних осіб та військовий збір у встановленому податковим законодавством розмірі. 
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено положеннями ПК України.
Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.
Так, відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.
Аналогічна правова позиція вже неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 826/6896/17, від 1 жовтня 2019 року № 826/4578/17, від 29 січня 2019 року № 821/707/17, від 19.06.2020 року № 260/769/19, від 07 жовтня 2021 року № 540/1875/19.
З викладеного слідує, що під  додатковим благом  розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
7 травня 2015 набув чинності Закон України від 9 квітня 2015 року №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі - Закон №321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається  додатковим благом  платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися, починаючи з 1 січня 2015 року.
Тобто, у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається  додатковим благом  і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
З акту перевірки вбачається, що під час документальної позапланової перевірки, відповідач дійшов висновків, що ОСОБА_1 у 2016 році отримала додаткове благо загальною вартістю 584 198,65 грн від ТОВ "ФІНАНС ТРАСТ ГРУП", з якою не сплатила ПДФО та ві1йськовий збір.
Відповідно до п.2.2.1.1. Договору про врегулювання заборгованості від 10.06.2016 року, укладеного між позивачем та ТОВ "ФІНАНС ТРАСТ ГРУП", сума прощеного боргу у розмірі різниці між основною сумою боргу з процентами за кредитним договором в іноземній валюті на дату зміни валюти та сума такого боргу з процентами, визначена станом на 01.01.2014 року - 1  977 421,60 грн. 
Фактично, зазначеним договором вже відокремлена сума курсової різниці, яка не включається до додаткового блага платника податків, як прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що станом на 01.01.2014 року не була погашена, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року.
Враховуючи вищенаведені норми чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, зазначена сума не є додатковим благом і з неї ПДФО та військовий збір не сплачуються.
Разом з тим, п.2.3 Договору про врегулювання заборгованості визначено, що враховуючи здійснене позичальником погашення у розмірі 375 033,56 грн, залишок боргу по кредитному договору № 014/2292/74/03859 від 09.08.2007 року позичальника, а саме сума у розмірі 554 198,65 грн припиняється автоматично, шляхом прощення (анулювання) в порядку ст.605 ЦК України (а.с.12-13).
Отже, для вірного вирішення даної справи необхідно встановити, що входить до складу суми 554 198,65 грн, яка прощена позивачу.
З листа ТОВ "ФІНАНС ТРАСТ ГРУП" від 14.06.2019 року № 14/06/19, наданим у відповідь на лист податкового органу, вбачається, що ОСОБА_1 прощено 554 198,65 грн основної суми боргу (кредиту) (а.с.109).
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що сума 554 198,65 грн є доходом позивача у вигляді додаткового блага із якого позивач мав обов`язок сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
Доводи позивача, що кредитором додатково не роз`яснено, що з цієї суми позивач повинна була сплатити ПДФО та військовий збір спростовуються вищезгаданим договором про врегулювання заборгованості, п.2.6 якого визначено, що п.2.3 даного договору (прощення боргу 554 198,65) вважається як повідомлення про прощення боргу за кредитним договором № 014/2292/74/03859 від 09.08.2007 року в розумінні підпункту "д" підпункту 164.2.17 ст.164 ПК України (до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку,як додаткове благо).
Крім того, у п.3.4 зазначеного договору додатково прописано, що підписанням цього договору боржник підтверджує, що ознайомлений з п. "д" підпункту 164.2.17 ст.164 ПК України.
Розрахунки апелянта, відповідно до якого базою нарахування ПДФО та військового збору є сума 190 164,16 грн не підтверджений жодними доказами та спростовується  інформацією, наданою ТОВ "Фінанс Траст Груп" щодо прощеної суми основного боргу і договором про врегулювання заборгованості. 
Доводи апеляційної скарги, що позивачем не повинна була подаватись декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік, оскільки в неї відсутній дохід, який є об`єктом оподаткуванням ПДФО та військовим збором, спростовується встановленими обставинами справи.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з визначенням податковим органом суми  554 198,65 грн, як додаткового блага, з якої позивач повинна сплатити ПДФО у розмірі 18% та військовий збір у розмірі 1,5%, яка вірно розрахована в оскаржуваних податкових повідомленнях - рішеннях.
Крім того, податковим органом вірно визначена сума штрафних санкцій  на підставі абз.1,2 п.123.1 ст.123 розділу ІІ ПК України - 25 %, що підтверджується відповідними розрахунками до податкових повідомлень - рішень.
Судова колегія також враховує, що позапланова перевірка позивача, проведена з дотриманням строків, встановлених п.102.1 ст.102 ПК України.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 10 серпня 2020 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                           О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко