Справа № 308/6731/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       07 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого: судді Джуги С.Д.
суддів: Кожух О.А., Бисаги Т.Ю.
з участю секретаря: Кекерчень М.І
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 червня 2021 року у складі судді Дегтяренко К.С., про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі – продажу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності,-
встановив:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом в якому просив: визнати його покупцем за договором купівлі-продажу від 04.10.2012 року нежитлових приміщень (колишня квартира АДРЕСА_1 та за договором від 23.12.2016 року нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , перевести на нього права покупця даних нежитлових приміщень, а також визнати дане нерухоме майно об`єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_5 .
Одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову до ухвалення судом рішення по суті спору в якій просив: заборонити вчинення будь – яких реєстраційних дій (в тому числі поділ, виділ,частки з об`єкта не рухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна), накласти арешт, заборонити відчуження, передачу в користування третім особам щодо вищенаведених об`єктів нерухомого майна. Заява мотивована тим, що станом на день подання позову вказані нежитлові приміщення належать ОСОБА_2 , яка є формальним власником, однак фактично вказаними приміщеннями користується він, та є їх фактичним власником який сплачував за них кошти при купівлі. У квітні 2021 року йому стало відомо про те, що протягом першого кварталу 2021 року ОСОБА_2 , зверталась до органів поліції з питання правомірності його користування вказаними приміщеннями, його перебування у вказаних приміщеннях, підстав здійснення охорони вказаних приміщень поліцією та особливостей передачі та збереження документів нотаріального діловодства приватного нотаріуса у випадку примусового звільнення ним вказних приміщень.Вважає, що такі дії відповідача ОСОБА_2 свідчать про намагання протиправно позбавити його права на майно, яке було прийняте безпосередньо для нього та за його спільні кошти з ОСОБА_5 .
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 червня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
       Не погодившись із даною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування зазначеної ухвали та постановлення нової про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки така є необґрунтована, винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заявником не надано достатніх доказів, які б свідчили, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення. Суд не навів мотивів відхилення доводів позивача та не врахував, що у разі невжиття судом заходів забезпечення позову, відповідач ОСОБА_2 матиме можливість безперешкодно змінити власника зазначеного в позові нерухомого майна, що призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
       Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. 
       В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Дрюченко О.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. 
       Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
       Розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Згідно зі ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом даних норм, забезпечення позову - це заходи щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому заявник виходить з припущення про ймовірність таких дій і не зобов`язаний подавати суду докази.
Згідно ч.1, ч.2 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
   Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що у травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимог на предмет спору на боці відповідача ОСОБА_5 , про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі – продажу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності.
Зі змісту поданого позову вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить : визнати його покупцем за договором купівлі-продажу від 04.10.2012 року нежитлових приміщень (колишня квартира АДРЕСА_1 та за договором від 23.12.2016 року нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 ,, перевести на нього права покупця даних нежитлових приміщень, а також визнати дане нерухоме майно об`єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_5 .
Таким чином предметом спору у даній справі є правомірність набуття відповідачем ОСОБА_2 нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень (колишня квартира АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 за договорами купівлі- продажу відповідно від 04.102012 року та від 23.12.2016 року, і визнання даного нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Тобто, майно, щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення позову, є предметом спору у даній справі і відносно даного майна позивач має матеріально – правові інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.
В судовому засіданні встановлено, що в нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_3 , позивач здійснює нотаріальну діяльність.
Протягом першого кварталу 2021 року ОСОБА_2 , зверталась до органів поліції з питання правомірності користування позивачем вказаними приміщеннями, його перебування у вказаних приміщеннях, підстав здійснення охорони вказаних приміщень поліцією та особливостей передачі та збереження документів нотаріального діловодства приватного нотаріуса у випадку примусового звільнення ним вказаних приміщень. 
Колегія суддів вважає, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходами забезпечення позову, які він просить вжити, та заявленими позовними вимогами. Між сторонами дійсно існує спір щодо вищевказаного нерухомого майна. Відповідач ОСОБА_2 на даний час є власником спірного нерухомого майна, в будь – який момент вона може розпорядитися спірним майном.
За вказаних обставин наявні обґрунтовані припущення, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позову, а застосування заявлених заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача. 
Вид забезпечення позову, який просить вжити позивач до вирішення спору по суті є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, оскільки відповідає предмету позову,і стосується предмета (об`єкта) щодо якого наявний спір.
Крім того, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, неправомірно відмовив у поданій заяві. 
Відповідно до приписів п.4 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку , що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення поданої заяви. 
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 149, 150, 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 червня 2021 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
До вирішення справи по суті вжити заходи забезпечення позову: заборонити вчинення будь – яких реєстраційних дій (в тому числі поділ, виділ,частки з об`єкта не рухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна), накласти арешт, заборонити відчуження, передачу в користування третім особам нежитлових приміщень (колишня квартира АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення (поз.1,2,3,4) за адресою: АДРЕСА_2 , власник – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 12 жовтня 2021 року.
Головуючий :
              Судді: