ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 жовтня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 739/563/21
Головуючий у першій інстанції – Іващенко А. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1301/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Шкарупою Ю.В.

учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач: Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2021 року (ухвалене о 09:33, повний текст рішення складено 12 липня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності, -

                                      У С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради, в якому просили визнати право власності за ОСОБА_1 на 2/3 частини та за ОСОБА_2 на 1/3 частину будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , мати позивача ОСОБА_1 , спадщину після смерті якої він прийняв, інших спадкоємців не було. До складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , крім іншого майна, увійшла частина вищевказаного будинку з надвірними будівлями, однак правовстановлюючий документ на підтвердження права спадкодавця на частку у будинку відсутній. Наявним свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 15.11.1989 року посвідчується право власності колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_3 , проте у ньому не зазначено адреси будинку та не зазначений склад учасників колгоспного двору. В свою чергу згідно з записами у погосподарській книзі станом на 15.04.1991 у спірному будинку АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а отже останні являлись співвласниками будинку за правилами власності колгоспного двору.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07.07.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність нормам процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачі, як учасники колгоспного двору, набули відповідне право власності згідно зі ст. 120, 121, 123 ЦК Української РСР на 1/3 частину будинку з надвірними будівлями за кожним, ще право на 1/3 частину спірного будинку набув позивач ОСОБА_1 внаслідок прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 (третій учасник колгоспного двору).
Заявниця зазначає, що документами, які підтверджують склад учасників колгоспного двору є дані погосподарських книг, згідно з записами яких станом на 15.04.1991 у спірному будинку проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які і являлись співвласниками будинку, набутого за правилами власності колгоспного двору.
Указує, що позивачці ОСОБА_2 не потрібно доводити, що вона являлась членом колгоспу, брала участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вела підсобне господарство на присадибній ділянці, оскільки вона є учасником колгоспного двору згідно з правовою презумпцією, яка може бути спростована у разі виникнення спору між самими колишніми учасниками колгоспного двору, однак такі спори відсутні.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів – адвоката Костюченка В.К, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали даної цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів про те, що станом на 13.05.2001, тобто на момент смерті ОСОБА_3 , окрім самого спадкодавця позивачі являлись співвласниками будинку за правилами власності колгоспного двору. Пославшись на те, що ОСОБА_1 , який є єдиним спадкоємцем всього майна померлої ОСОБА_3 , не надав доказів відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, його звернення за захистом своїх спадкових прав суд вважав передчасним.
Однак з такими висновками районного суду не може погодитись апеляційний суд, через їх невідповідність обставинам справи та, як наслідок, неправильне застосування судом норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої спадщину фактично прийняв її син – позивач ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 7, 31-43).
29.01.2018 на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Маяк» села Горбове Новгород-Сіверського району Чернігівської області, належної на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 01.06.1997, серії ЧН № 0320441 на підставі рішення Новгород-Сіверської райдержадміністрації від 04.03.1997 № 71 і зареєстрованого 01.10.1997 за № 216 в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), розміром 4,04 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки (паю) (а.с. 8, 43).
За життя ОСОБА_3 , 15.11.1989, виконавчим комітетом Новгород-Сіверської районної ради народних депутатів на підставі рішення № 65 від 11.04.1989 було видане свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, яке розташоване у с. Горбове (без зазначення адреси), із зазначенням, що воно належить колгоспному двору - голова ОСОБА_3 (а.с. 11).
Згідно з виданою КП «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» довідкою станом на 05.04.2021 будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , по даним Новгород-Сіверського МБТІ станом на 31.12.2012 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 15.11.1989, виданого на підставі рішення Виконкому Новгород-Сіверської райради № 65 від 11.04.1989 (а.с. 12).
Відповідно до довідки Горбівського старостинського округу Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 18.03.2021 згідно записів у Погосподарській книзі, будинок АДРЕСА_1 обліковується за померлою ОСОБА_3 (а.с. 10).
Відповідно до довідки Горбівського старостинського округу Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 05.04.2021 згідно записів у Погосподарській книзі, станом на 15.04.1991 в будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та постійно проживали: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с. 9).
Відповідно до довідки Горбівського старостинського округу Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 18.03.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , до складу зареєстрованих входять ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 (а.с. 13).
На замовлення ОСОБА_1 КП «Новгород-Сіверське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на одноквартирний будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 14-16).
З паспортних даних позивачів вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зареєстрований з 13.12.1977, ОСОБА_2 – з 26.06.1980 (а.с. 17-20, 37-38).
Листом від 27.05.2021 № 01-30/1468 у відповідь на адвокатський запит Новгород-Сіверська районна державна адміністрація повідомила, що реєстрація права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на частки в будинку по АДРЕСА_1 , оскільки свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння видане не на них, а на ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у свідоцтві не вказана адреса будинку; вчинення реєстрації права власності в цьому випадку можливе тільки тоді, коли вказані особи отримають свідоцтво про право на спадщину нотаріусом, який і проведе відповідну реєстрацію (а.с. 25).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
За ст. 126 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.
Зазначені норми ЦК УРСР втратили чинність у зв`язку з прийняттям Закону України «Про власність», який вступив в дію 15.04.1991.
Законом України № 3718-XII від 16.12.1993, який набрав чинності 06.01.1994, вищевказані норми ЦК УРСР були визнані такими, що втратили чинність у зв`язку з прийняттям Закону України «Про власність».
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Зі встановлених обставин справи та наданих на їх підтвердження доказів вбачається, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , є майном колишнього колгоспного двору, свідоцтво про право власності на яке було видане голові колгоспного двору ОСОБА_3 .
Згідно з паспортними даними та довідками, виданими Горбівським старостинським округом Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області на підставі даних Погосподарської книги, у спірному домоволодінні були зареєстровані та постійно проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (з 13.12.1977) та ОСОБА_2 (з 26.06.1980). Дані про зняття позивачів з реєстрації за вищевказаною адресою відсутні.
Таким чином, з урахуванням вищевикладених норм законодавства, чинних на час виникнення спірних правовідносин, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , на час смерті матері позивача ОСОБА_3 належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , її сину ОСОБА_1 та невістці ОСОБА_2 в рівних частинах, тобто по 1/3 частині кожному як членам колгоспного двору.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 щодо її майна Семенівською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №20/2018. Із матеріалів даної спадкової справи вбачається, що за заявою сина померлої ОСОБА_1 останньому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) у колективній власності КСГП «маяк». Свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний будинок не видавалось (а.с. 30-43).
Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
З огляду на вищезазначене в даній справі при вирішенні питання спадкування після смерті матері позивача ОСОБА_3 мають застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.
Згідно із ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. 
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.
При зверненні до нотаріальної контори для документального оформлення спадкових прав ОСОБА_1 була надана довідка виконкому Горбівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 02.11.2017 № 03-22/514 про те, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті постійно проживала по АДРЕСА_1 , разом з нею проживав син – ОСОБА_1 (а.с. 39). Довідка міститься у матеріалах спадкової справи № 20/2018, заведеної до майна померлої ОСОБА_3 (а.с. 30-43).
Отже, враховуючи, що після смерті матері позивача ОСОБА_3 до складу спадщини, що відкрилася після її смерті, увійшла 1/3 частина спірного домоволодіння, фактично у володіння спадковим майном вступив її син - позивач ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги у порядку ст. 548, 549 ЦК УРСР, відповідно, останній набув право власності на 1/3 частину цього будинку як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері.
Таким чином, з урахуванням вищевикладених норм законодавства, що регулюють спірні відносини, встановлених обставин справи та наданих на їх підтвердження доказів, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 є власником 2/3 частин спірного житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі: 1/3 частка належить йому як члену колишнього колгоспного двору, та 1/3 частка цього будинку, як спадкоємцю першої черги за законом після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
1/3 частина спірного житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 як члену колишнього колгоспного двору.
На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув, вищенаведені норми матеріального права не врахував та дійшов хибного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2021 року - скасувати.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку загальною площею 50,2 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, з належними до нього господарськими будівлями і спорудами (сарай літ. Б, загальною площею 15,3 кв.м, сарай літ. В, загальною площею 59,3 кв.м, сарай літ. Д, загальною площею 7,3 кв.м, погріб літ. Г, загальною площею 10,2 кв.м), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку загальною площею 50,2 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, з належними до нього господарськими будівлями і спорудами (сарай літ. Б, загальною площею 15,3 кв.м, сарай літ. В, загальною площею 59,3 кв.м, сарай літ. Д, загальною площею 7,3 кв.м, погріб літ. Г, загальною площею 10,2 кв.м), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06 жовтня 2021 року.

Головуюча                                                                         О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                     І.О.Боброва

                                                                                           Н.В.Шитченко