ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7752/21  Номер провадження 22-ц/814/2500/21	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року 	м. Полтава	

       Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
       суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М. 
       розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
       на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2021 року 
       по справі за позовом  ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди, та просить захистити її конституційне право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, протиправною тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням посадовими та службовими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві; стягнути з Державного бюджету України на її користь моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, протиправною, тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням посадовими особами та службовими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, при проведенні досудового розслідування кримінальних проваджень за № 42017220000000467 від 25 травня 2017 року відносно працівників Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 367 КК України та від 23 січня 2019 року за № 42019220000000057 відносно слідчого слідчого відділення слідчого управління прокуратури Харківської області діючого прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 396 КК України і оперуповноваженого СКР Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 - діючого оперуповноваженого Управління захисту економіки у Харківській області ДЗЕ НП України за ч. 2 ст. 384 КК України у сумі 30000 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 22 травня 2017 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 15 лютого 2017 року за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 367 КК України. 
06 листопада 2017 року ОСОБА_1 надано статус потерпілої в об`єднаному кримінальному провадженні № 42017220000000467 від 25 травня 2017 року. 
Проте, 10 листопада 2017 року слідчий Петрушко Д.В. виніс постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. 
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 січня 2018 року зазначену постанову було скасовано. 
В послідуючому ОСОБА_1 зверталась до слідчого, прокурора з численними клопотаннями про дослідження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні № 42017220000000467, які були проігноровані слідством. 
Постанову про закриття кримінального провадження від 15 лютого 2018 року слідчого Петрушко Д. 16 квітня 2018 року було скасовано ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова. 
Послідуючі клопотання, запити залишились без належного реагування. Постановою від 18 травня 2018 року провадження слідчим Петрушко Д.В. закрито, 23 листопада 2018 року слідчим суддею Червонозаводського районного суду м. Харкова зазначена постанова скасована. 
31 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Генерального прокурора України про об`єднання в одне провадження матеріалів кримінальних проваджень: № 42017220000000467 від 25 травня 2017 року, №42019220000000057 від 23 січня 2019 року, № 42019220000000079 від 31 січня 2019 року, оскільки роз`єднання вказаних кримінальних проваджень негативно впливає на повноту досудового розслідування. 
07 червня 2019 року вказані кримінальні провадження було об`єднано прокурором в одне за № 42019220000000057, але вже 10 червня 2019 року закрито. 
25 червня 2019 року постановою слідчого Малінка В.Е. було закрито кримінальне провадження № 42017220000000467. 
05 листопада 2019 року слідчим суддею Червонозаводського районного суду міста Харкова зазначена постанова скасована. З приводу її заяви про об`єднання кримінальних проваджень № 42017220000000467 від 25 травня 2017 року та №42019220000000057 від 23 січня 2019 року в одне, отримала відповідь прокурора М. Жорняка про те, що підстав для об`єднання на цей час не встановлено. 
06 квітня 2020 року постанова слідчого Лісничої О.М. про закриття кримінального провадження №42017220000000467 була скасована 06 січня 2021 року слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави. 
Зазначає, що 02 липня 2021 року їй, як потерпілій, нарешті було надано можливість ознайомитися з матеріалами справи (через рік і сім місяців). 
ОСОБА_7 27 квітня 2021 року винесла постанову про закриття кримінального провадження № 42019220000000057 від 23 січня 2019 року відносно колишнього слідчого СВ СУ прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , який приховав злочини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 під час досудового розслідування кримінального провадження № 42017220000000467 від 25 травня 2017 року за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 367 КК України, правова кваліфікація діяння: ч. 1 ст. 396 КК України: відносно с/у СКР ОСОБА_8 , який надав завідомо неправдиве показання зі штучним створенням доказів обвинувачення та захисту вище вказаних посадових осіб та службових осіб у кримінальному провадженні № 42017220000000467 від 25 травня 2017 року. 
Досудове слідство по кримінальному провадженню №42019220000000057 від 23 січня 2019 року складається з постанов про відмову у визнані потерпілим, а саме: 12 лютого 2019 року ОСОБА_9 - 04 квітня 2019 року скасовано; 06 червня 2019 року ОСОБА_9 - 04 грудня 2019 року скасовано; 05 березня 2019 року ОСОБА_9 - 15 березня 2019 року скасовано, та з постанов про закриття кримінальних проваджень, а саме: 05 квітня 2019 року ОСОБА_9 - 07 травня 2019 року скасовано; 26 березня 2019 року ОСОБА_9 - 23 квітня 2019 року скасовано; 10 червня 2019 року ОСОБА_9 - 04 грудня 2019 року скасовано; 10 вересня 2020 року ОСОБА_9 - 09 грудня 2020 року скасовано; 12 січня 2021 року ОСОБА_9 - 16 березня 2021 року скасовано; 27 квітня 2021 року ОСОБА_7 - 29 липня 2021 року скасовано.
Вважає, що її законні права та інтереси були порушені і підстави для відшкодування моральної шкоди встановлені ухвалами слідчих суддів, у яких встановлена протиправна бездіяльність досудового розслідування при здійсненні слідства, що призвело до моральних страждань. 
Позивачу завдана моральна шкода незаконними рішеннями, протиправною тривалою бездіяльністю (слідство проводиться з 2017 року, 2019 року), неефективним розслідуванням посадовими та службовими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, при проведенні досудового розслідування кримінальних проваджень за №42017220000000467 від 25 травня 2017 року відносно працівників Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 367 КК України та від 23 січня 2019 року за №42019220000000057 відносно слідчого слідчого відділення слідчого управління прокуратури Харківської області діючого прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 396 КК України і оперуповноваженого СКР Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 - діючого оперуповноваженого Управління захисту економіки у Харківській області ДЗЕ НП України за ч. 2 ст. 384 КК України. Тобто, слідчі слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, під час досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень нехтували положеннями законодавства, що встановлено ухвалами слідчих суддів при скасуванні постанов, закрили кримінальне провадження по нереабілітуючим підставам, кримінальні провадження не об`єднували, тим самим завдають ОСОБА_1 моральну шкоду через порушення як процесуального так і матеріального права. Позивачу спричинено нестерпний душевний біль, приниження, сором, страх, відчай, тяжке фізичне навантаження, зниження престижу та ділової репутації. Оцінює спричинену їй моральну шкоду у 30 000 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 надало свій відзив Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у якому спростовуючи доводи апеляційної скарги, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2021 року без змін.
Зазначає, що доводи позивачки в позовній заяві та в апеляційній скарзі фактично зводяться лише до незгоди останньої з прийняттям процесуальних рішень слідчим в кримінальному повноваженні, в тому числі через нібито надто тривале досудове розслідування кримінальних проваджень №42017220000000467 від 25 травня 2017 року та №42019220000000057 від 23 січня 2019 року.
Також, зазначає, що слідчими ТУ ДБР у м. Полтаві, в ході здійснення досудових розслідувань кримінальних проваджень №42017220000000467 від 25 травня 2017 року та №42019220000000057 від 23 січня 2019 року проведено в повній мірі низку необхідних процесуальних дій, з метою встановлення істини та події кримінального правопорушення.
Окрім того, зазначає, що по-перше відповідно до ст. ст. 40 КПК України, слідчий є процесуально самостійною особою у кримінальному провадженні і втручання в його діяльність осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. По-друге, оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, передбачено главою 26 КПК України та є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу і відповідно до ст. 7 КПК України, є однією із засад кримінального провадження та сприяє виявленню й усуненню недоліків, допущених при його здійсненні. 
До того ж, Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає можливості встановлення судом у порядку цивільного судочинства під час розгляду цієї справи фактів протиправності дій чи бездіяльності працівників ТУ ДБР у м. Полтаві та прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також визнання судом таких дій протиправними. 

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду, повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за заявами ОСОБА_1 були внесені відомості до ЄРДР за № 42017220000000467 від 25 травня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. ч. 2, 3 ст. 365, ч.ч.1, 2 ст. 367 КК України та за № 42019220000000057 від 23 січня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України. 
Згідно фабули відомостей, внесених до ЄРДР, за заявами ОСОБА_1 внесені відомості за фактом приховування, на думку заявника, злочину колишнім слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області ОСОБА_6 ; про неправомірні дії працівника правоохоронного органу ОСОБА_8 ; за фактом перевищення службових повноважень, службової недбалості та службового підроблення, вчиненого працівниками Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_10 під час проведення перевірки в порядку ст.97 КПК України (в ред.1960 р.) за фактом подій 28 вересня 2009 року та під час досудового розслідування кримінальної справи №25090112 від 17 листопада 2009 року, відомості про кримінальне правопорушення у якій внесено до ЄРДР за № 1201222050000466 від 13 грудня 2012 року.
Згідно позову, проводиться досудове розслідування кримінальних проваджень за № 42017220000000467 від 25 травня 2017 року відносно працівників Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 367 КК України та від 23 січня 2019 року за № 42019220000000057 відносно слідчого слідчого відділення слідчого управління прокуратури Харківської області діючого прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 396 КК України і оперуповноваженого СКР Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 - діючого оперуповноваженого Управління захисту економіки у Харківській області ДЗЕ НП України за ч. 2 ст. 384 КК України.
Досудове розслідування по вказаних кримінальних провадженнях на теперішній час проводиться слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.
По вказаних кримінальних провадженнях неодноразово виносилися постанови про відмову у визнанні потерпілою  ОСОБА_1  та про закриття кримінального провадження від 10 листопада 2017 року, 15 лютого 2018 року, 18 травня 2018 року, 14 січня 2019 року, 25 червня 2019 року, які в подальшому скасовувалися ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду міста Харкова від 10 січня 2018 року, 16 квітня 2018 року, 23 листопада 2018 року, 14 січня 2019 року, 22 січня 2019 року, 05 листопада 2019 року, та Октябрського районного суду м. Полтави від  15 березня 2019 року, 04 квітня 2019 року, 23 квітня 2019 року, 07 травня 2019 року (т. 1 а. с. 194-196,197, 204-206, 207, 213-214, 220-222, 223-224, 238-241; т. 2 а. с. 1-3, 102-104, 115-116, 174).
Постановами слідчих ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, неодноразово відмовлялось у визнанні потерпілою та закривались кримінальні провадження постанова від 12 лютого 2019 року, 05 березня 2019, 26 березня 2019 року, 05 квітня 2019 року, 28 травня 2019 року, 06 червня 2019 року, 10 червня 2019 року, 06 квітня 2020 року, 10 вересня 2020 року, 12 січня 2021 року, 27 квітня 2021 року, які в послідуючому за скаргами ОСОБА_1 були скасовані ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2019 року, 23 квітня 2019 року, 07 травня 2019 року, 28 жовтня 2019 року, 09 грудня 2020 року, 06 січня 2021 року , 16 березня 2021 року, 09 липня 2021 року, 29 липня 2021 року (т. 2, а. с. 33-42, 64-66, 117-119, 130-131, 134, 177,181, 182-186, 195, 197, 205-211, 229, т. 3 а. с. 3-9, 10, 12-19, 29, 34-38, 46-47, 54).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено винної, протиправної, систематичної бездіяльності посадових та службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017220000000467 від 25 травня 2017 року та № 42019220000000057 від 23 січня 2019 року, та не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання їй шкоди діями відповідачів

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81  ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
За змістом частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.
За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3)  зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.
Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 січня 2020  року в справі № 227/2572/19 (провадження № 61-20488св18), від 17  січня 2020 року в справі № 638/11414/18 (провадження № 61-2685св19), від 04 березня 2020 року в справі № 639/1803/19 (провадження № 61-18842св19), від 01 квітня 2020 року в справі № 641/7772/17 (провадження №  61-40338св18), від 13 травня 2020 року в справі № 638/8636/17 (провадження № 61-40480св18), від 20 травня 2020 року в справі №  337/3375/17 (провадження № 61-11586св19), від 20 травня 2020 року в справі № 639/6736/18 (провадження № 61-12512св19), від 23 червня 2020  року в справі № 554/108/18 (провадження № 61-41514св18), від 24  червня 2020 року в справі № 520/14/19 (провадження № 61-23199св19), від 30 червня 2020 року в справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18), від 03 липня 2020 року в справі № 686/27965/19 (провадження №  61-8293св20), від 25 січня 2021 року в справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 25 березня 2021 року в справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду м. Полтави та Червонозаводського районного суду м. Харкова про задоволення скарг ОСОБА_1 на постанови слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, про відмову у визнанні потерпілою та закриття кримінального провадження свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає ОСОБА_1 . Само по собі зобов`язання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до ЄРДР, а також скасування постанов слідчого про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні та про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій ТУ ДБР та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду м. Полтави.
Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року, у справі № 646/7688/19.
Статтями 12, 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій органів прокуратури, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначеного органу та його вини в заподіянні цієї шкоди.
Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що неодноразове звернення позивачки зі скаргами про скасування постанов про закриття кримінального провадження та невизнання її потерпілою у кримінальному провадженні призвело до завдання їй моральної шкоди не відповідає матеріалам справи, а тому ґрунтується на припущеннях, що протирічить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:  О.Ю. Кузнєцова

Судді: Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль