ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року  
м. Черкаси   
  		
справа № 705/891/21,  провадження № 22-ц/821/1581/21 категорія: 304090000  		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Бородійчука В.Г.,
суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач: ОСОБА_1 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Єщенко О.І. 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

24 лютого 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 03 грудня 2010 року.
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. 
ОСОБА_1 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості по зобов`язаннях.
У зв`язку з цим, 05 грудня 2019 року відповідач та АТ КБ «Приватбанк» підписали Додаткову угоду, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж у розмірі та в строки, вказані в п. 1.5.1 Додорткової угоди, строк повернення кредиту вказаний у п. 1.3 Додаткової угоди. У порушення умов кредитного договору, а також норм цивільного права, відповідач зобов`язання, за вказаним договором, належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 10 грудня 2020 року виникла заборгованість у сумі 70 052 грн. 09 коп., яка складається з: 2 804 грн. 75 коп. – заборгованість за кредитом; 881 грн. 92 коп. – заборгованість за відсотками, нарахованими за користування кредитом; 0,00 грн. – заборгованість за комісією; 66 365 грн. 42 коп. – заборгованість за пенею.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 70 052 грн. 09 коп. за кредитним договором № SAMDN50000039823774 від 05 грудня 2019 року та судові витрати в сумі 2 270 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2021 року в задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду доказів того, що між сторонами дійсно відбулось укладення кредитного договору, в якому було б узгоджено тип кредитування його строки, нарахування відсотків, штрафні санкції, та інші умови. 
За змістом додаткової угоди до договору № SAMDN50000039823774 від 05 грудня 2019 року сторони узгодили, що сума заборгованості, що виникла в період з дати укладення договору до дати підписання додаткової угоди складає 74 305 грн. 80 коп. (п. 1.1 додаткової угоди). Пунктом 1.2 вказаної додаткової угоди визначено, що банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту , а саме здійснює прощення: відсотків на 0 грн., комісії на 0 грн., пені на 56 684 грн. 87 коп., штрафу на 729 грн. 84 коп.
Таким чином, суд встановив, що у додатковій угоді сторони узгодили лише суму боргу, яка виникла за попередньо укладеним кредитним договором від 06 січня 2011 року та визначили частину заборгованості за цим договором, яку банк анульовує (здійснює прощення). Будь-яких умов про те, що банк зобов`язався надати грошові кошти (кредит) ОСОБА_1 додаткова угода до договору № від 05 грудня 2019 року не містить, а тому на переконання суду відсутні підстави, передбачені ч. 1 ст. 1054 ЦК України вважати встановленим факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем шляхом підписання додаткової угоди до договору № SAMDN50000039823774 від 05 грудня 2019 року.
Крім того, при зверненні до суду з позовом, позивач не надав суду кредитний договір № SAMDN50000039823774 від 06 січня 2011 року, що позбавило суд можливості встановити його істотні умови та перевірити наявність підстав нарахування заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, пенею та штрафами. Інші подані позивачем докази також не містять фактичних даних, які мали б значення для встановлення викладених обставин. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2021 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.
Судові витрати покласти на відповідача.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтоване та незаконне, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права. 
Зазначено, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази по справі. Крім того, наданий розрахунок заборгованості, в якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору.
Тому, висновок суду про недоведеність позовних вимог є помилковим та підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме Анкети-заяви відповідача від 03 грудня 2010 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, а саме надання кредиту шляхом отримання платіжної картки кредитка «Універсальна».
Судом першої інстанції встановлено, що кредитний договір від 03 грудня 2010 року не стосується кредитного договору № SAMDN50000039823774 від 05 грудня 2019 року, на який позивач посилається як на підставу задоволення позову, суд на підставі ст. 77 ЦПК України визнає копію антени-заяви відповідача від 03 грудня 2010 року неналежним доказом, оскільки вона не містить інформації щодо предмета доказування. Відповідно до копії додаткової угоди до договору № SAMDN50000039823774 від 05 грудня 2019 року, яка додана позивачем як доказ, АТ КБ «Приватбанк» та клієнт ОСОБА_1 уклали додаткову угоду з метою створення сприятливих умов для виконання клієнтом зобов`язань за кредитним договором № SAMDN50000039823774 від 06 січня 2011 року.
Отже, із встановлених обставин справи вбачається, що 05 грудня 2019 року укладався не кредитний договір, а додаткова угода до такого договору між позивачем та відповідачем (про що зазначив і сам позивач), який був укладений 06 січня 2011 року.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги та мотиви рішення суду, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що матеріали справи (в тому числі позовна заява) не містить посилань на кредитний договір № SAMDN50000039823774 від 06 січня 2011 року, а містить лише підписану Анкету-заяву від 03 грудня 2010 року.
У відповідності до частини другої статті 11 ЦК України  підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Як вбачається зі змісту додаткової угоди до договору № SAMDN50000039823774 від 05 грудня 2019 року сторони узгодили, що сума заборгованості, що виникла в період з дати укладення договору до дати підписання цієї угоди складає 74 35,80 грн. (п. 1.1 додаткової угоди). Пунктом 1.2 вказаної додаткової угоди визначено, що банк здійснює прощення (анулювання) частин заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнту кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 0 грн., комісії на 0 грн., пені на 56 684 грн. 84 коп., штрафу на 729 грн. 84 коп.
Тому висновок суду першої інстанції про те, що в додатковій угоді сторони узгодили лише суму боргу, яка виникла за попередньо укладеним кредитним договором від 06 січня 2011 року та визначили частину заборгованості за цим договором, яку банк анульовує (здійснює прощення) є правильним.
Банком не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції доказів того, що за додатковою угодою № SAMDN50000039823774 від 05 грудня 2019 року банк зобов`язався надати грошові кошти (кредит) ОСОБА_1 , а тому мотиви судового рішення про те, що факт підписання додаткової угоди до договору № SAMDN50000039823774 від 05 грудня 2019 року не є укладенням нового кредитного договору є правильними.
Крім того, банком не надано суду першої та апеляційної інстанцій самого кредитного договору № SAMDN50000039823774 від 06 січня 2011 року, що позбавило суди можливості встановити його істотні умови та перевірити наявність підстав нарахування заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, пенею та штрафами. 
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України  та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що вказано у ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України  обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи відповідно ст. 76 ЦПК України. 
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року вказано, що предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Тягар доказування обґрунтованості вимог покладається на позивача, а на відповідача відповідно покладається обов`язок спростувати доводи позивача щодо мотивів заявленого позову.
Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
За таких обставин,  суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи,  дослідив в судовому засіданні усі докази, які є  у справі, з урахуванням їх переконливості, належності  і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позовних вимог.
Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до вимог ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 12 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук

Судді                                                                        О.В. Карпенко

                                                                       Л.І. Василенко