Справа №583/3676/20 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Яценко Н. Г.	
Номер провадження 33/816/116/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

28 жовтня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участі секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду справу про адміністративне правопорушення № 583/3676/20 за апеляційною скаргою захисника АНАЦЬКОГО О. В. на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.12.2020, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
      учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
     особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,
     захисника - адвоката Собини П. М.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник АНАЦЬКИЙ О. В. просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити, оскільки його підзахисний не керував т/з, за кермом був ОСОБА_3 , який після вимоги працівників поліції про зупинку залишив автомобіль та сховався, а поліцейськими був затриманий лише ОСОБА_1 . Відеозапис, на який послався суд в підтвердження вини ОСОБА_1 також не доводить факт керування саме ним вказаним т/з. Крім того вважає, що станом на 27.09.2020 ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає адміністративної відповідальності за керування т/з в стані алкогольного сп`яніння, а тому справа підлягала закриттю.
Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.12.2020 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.
Згідно постанови, ОСОБА_1 27.09.2020 о 03:31 в Сумській області, Охтирському районі, на автодорозі Н-12 73 км керував т/з марки ВАЗ 2106, д. н. з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager Alcotester 6820 та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.
Вислухавши доводи ОСОБА_1 і його захисника Собину П. М., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 036107 від 27.09.2020, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_1 керував т/з в стані алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп?яніння у встановленому законом порядку у присутності 2-х свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:
- відеозаписами з відео реєстраторів працівників поліції, згідно яких убачається рух т/з ВАЗ 2106, д. н. з. НОМЕР_1 та факт затримання водія ОСОБА_1 при спробі втечі. В ході розмови з водієм працівником поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Водій відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та в закладі охорони здоров`я, а також не заперечував факту керування саме ним т/з у стані алкогольного сп`яніння;
- письмовими поясненнями інспектора взводу № 1 роти № 2 БУПП в Сумській області Петрика В. О., відповідно до яких 27.09.2020 під час патрулювання на а/ш Н-12 в напрямку с. Климентове близько о 03:30 в районі 73 км був виявлений т/з ВАЗ 2106, д. н. з. НОМЕР_1 , який рухався на зустріч та підозріло маневрував проїзною частиною, виїжджаючи на смугу зустрічного руху. Після зупинки т/з, водій почав пересідати з водійського сидіння на задній ряд та після чого одразу почав тікати в лісосмугу. Після того, як наздогнали водія та в процесі спілкування з ним працівником поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, але від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та в закладі охорони здоров`я водій відмовився.
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , згідно яких у їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою використанням спеціальних технічних засобів на місці, так і в закладі охорони здоров`я;
- розпискою ОСОБА_1 , згідно якої останній зобов`язується не керувати т/з ВАЗ 2106, д. н. з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. 
Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Таким чином, ОСОБА_1 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 т/з не керував, спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейських, згідно яких протягом тривалого часу спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факту керування ним автомобілем та підтвердив факт керування т/з у стані алкогольного сп`яніння та просив працівників поліції, щоб його відпустили.
Відповідно роз`яснень ВСУ, викладених у абз. 3, 4 п. 27 постанови Пленуму від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, а згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія.
Проведене дослідження зазначених доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративні правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_1 керував т/з, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів керування ним т/з не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають.
Будь-яких доказів того, що працівники поліції здійснювали будь-який тиск/вплив на ОСОБА_1 з метою примушування його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння як і того, що він звертався до відповідних органів з відповідними заявами чи скаргами з приводу неправомірних дій поліцейських матеріали справи не містять.
Не може апеляційний суд прийняти до уваги і показання свідка ОСОБА_3 про те, що саме він керував т/з, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи та дослідженим доказам. При цьому у матеріалах справи відсутні докази того, що у т/з знаходилось двоє осіб при його зупинці.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
Також не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за нечинною редакцією ст. 130 КУпАП, оскільки після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, тобто з 01.07.2020, відповідальність, зокрема за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння, виключено з ст. 130 КУпАП і закріплено у ст. 286-1 КК.
ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17.06.2020 № 720-IX, який набрав чинності 03.07.2020, внесені зміни до ЗУ за № 2617-VIIІ, а саме, у п. 1 розділу І виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП, виключав адміністративну відповідальність за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння відтак адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП в ред. ЗУ № 1446- VIII від 07.07.2016 відновлена з 03.07.2020 (аналогічну правову позицію у межах своїх повноважень висловив і Комітет ВРУ з питань правоохоронної діяльності у листі на адресу Верховного Суду № 04-27/12-2020/241031 від 15.12.2020).
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.12.2020  відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника АНАЦЬКОГО О. В. на цю постанову - без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов